74 
binationssträckningen, som hos pyriten vanligen visar sig pä 
ytan af formerna a och ab.2 dels mellan deras resp. ytor 
dels mellan aba och ab2C4 eller i allmänhet ytor i' zonen 
a — abc2— bc2. Men äfven mellan ytorna af formerna abc och 
ab2 (t. ex. i zonen a2b — abc — bc2) samt mellan ab2C3 och 
ab2C4 (t. ex. i zonen c — ab2 — c) visar sig denna oscillato- 
riskt upprepade kombination. Och sannolikt kunna sådana 
förefinnas i alla .zoner, ehuru kristallernas i allmänhet föga 
betydliga formrikedom icke tillåta deras uppträdande. Då 
nu denna oscillatoriska kombination vexlar hos kristallerna 
alltefter deras olika fyndorter, hufvudsakligen väl beroende 
på det olika yttre inflytande, för hvilket de varit utsatta vid 
sin bildning, så kan man deraf erhålla en ledning vid be- 
stämmandet af planernas bildningssätt. Så t. ex. visar den 
ofvannämnda kristallen från Pitkäranta, att planerna af ikosi- 
tetraëdern abc2 äro att betrakta såsom sammansatta af abc 
och c icke t. ex. af a -f- bc2 eller ac bc, alldenstund man 
blott i de förstnämnda planernas zon, men icke i de sednare 
finner en, om och otydlig oscillatorisk kombination. 
Ehuru pyritens kristallserie är en af de rikaste, som 
finnas (50 — 60 särskilda former), så är dock dess kombina- 
tioner, likasom kristallernas i allmänhet jemförelsevis ganska 
enkla. Detta beror väl hufvudsakligen derpå, att de i den 
mån de tillvexa, mer och mer undandraga sig det yttre in- 
flytandet af det medium, hvari de utkristallisera. Också finner 
man öfverhufvudtaget de mindre kristallerna mera komplice- 
rade än de större. Hos den supponerade jordkristallen måste 
deremot förhållandet vara tvärtom, ty denna måste tänkas, i 
samma mån den tillvexer, blifva mer och mer beroende af 
det yttre medium, hvaraf den omgifves, och följaktligen ock 
blifva mer och mer komplicerad. Vi äro således berättigade 
att tillämpa den nämnda, ur betraktelsen af de smärre kri- 
