76 
oktaëderns, och vidare till rhomdodekaëderns. Dessa poler 
blifva nu central- eller knutpunkter ('attraktion s-centra), och 
från dem kunna likasom från hexaëderpolerna sekundära 
strömmar genom sammansättning utgå: sålunda t. ex. ac— bc 
af ab — b och ab— c, ab — bCg från ab — bc2 och ab — c samt 
slutligen ab — bcgî från ab— bc2 och ab — c. På samma sätt 
uppkomma strömmar i zonen äb — bc ur de i zonkretsarna 
äb — b och äb — c löpande strömmarna, vidare äb — bc2 ur 
äb — bc och äb— c, samt äb — b2C3 ur äb— bc2 och äb— bc. 
Och sålunda komma vi till de tvenne förnämsta öfver Fin- 
land löpande zonerna ab — bcg samt äb— baCg och kunna 
genom de i dem gående elektromagnetiska strömmarna er- 
hålla en förklaring af de parallelt med dem gående hufvud- 
sträckningarna hos de äldsta glimmerförande bergarterna. 
Det är naturligtvis i dessa strömriktningar, som kri- 
stallerna företrädesvis måste tillvexa, och i sjelfva verket 
finner man, att det är kanterna, hvilka motsvara dessa ström- 
riktningar, hvari tillvexten företrädesvis sker. Detta visar 
sig såväl hos de på artificiel väg frambragta kristallerna som 
hos de i naturen förekommande. Så t. ex. är detta för- 
hållande för koksaltet särdeles karakteristiskt, i det dess 
kristaller derigenom förete trattformiga fördjupninger i st. f. 
hexaëderytor. Män finner nämligen hos dem, såsom Knop 
(Molekularconstitution und Wachsthum der Krytalle 1867) 
närmare visat, en tillvext hos kristallmolekylerna i riktning 
af oktaëderaxlarna (normalerna). Vi hafva således här att 
göra skilnad mellan de fysiska molekylernas tillvext, som 
sker i hexaëderaxlarnas riktning och betingar den hexaëdri- 
ska spjelkbarheten, och de deraf sammansatta kristallmole- 
kylerna, hvilkas tillvext förorsakar de nämnda caviteterna 
med trappformiga afsatser. På en af mig i Schweiz inköpt 
qvarzkristall visa sig såväl på de prismatiska som de pyra- 
