78 
samt för sig vore tillfyllest att förklara det uppresta läget 
hos gneisskikterna och den vertikala skiffringsriktningen hos 
gneisgraniten. Dock kan detta, hvad gneisen beträffar, icke Î 
vara fallet, ty denna visar, såsom tillförene blifvit anfördt, .. 
tydliga spår utaf att ursprungligen hafva varit i ett sedi- 
mentärt, sedermera metamorfoseradt tillstånd. Det måste så- 
ledes redan i dessa jordens äldsta tider hafva funnits större 
och mindre bassiner, fördjupningar, i hvilka den första sedi- 
mentbildningen försiggick. Dessa finna vi, synes det mig, i 
mellanrummen emellan de nämnda uppskjutande stängslen, 
hvilka jemförelsevis snart måste hafva betäckts med en stelnad 
skorpa, stark nog! att bära den första sedimentbildningen, 
h vilken måste försiggått relativt hastigare än nu på grund af 
den höga temperaturen och den genom det starka trycket 
kondenserade vattenångan. Att en sådan stelnad skorpa om- 
sider bildade sig kan förklaras deraf, att den t. e. d. upp- ■ 
bars af de kringliggande väggarna, och möjligen äfven t. f. 
af den stora mängden af de vattenfylda hålrum, som dessa 
äldsta bergarters mineralier isynnerhet qvarzen visa, hvari- 
genom väl den stelnade skorpans spec, vigt måste hafva 
blifvit mindre. Men vare härmed huru som helst, så är det 
naturligtvis i hvarje händelse nödvändigt att antaga, att om- 
sider en fast skorpa bildade sig, som kunde tjena till under- 
lag för sedimentbildningen. Skulle en oafbruten sänkning 
af den bildade skorpan försiggått, så skulle naturligtvis slut- 
ligen jordens hela inre hafva blifvit fyldt med stelnad sten; 
och detta skulle hafva inträffat, vare sig man antager en 
ursprunglig fast kärna eller icke. Men detta motsäges af de 
eruptiva massor, som under jordskorpans bildningstid och 
ställvis ännu uppströmma ur jorden. Dessa tala tydligen 
för tillvaron af med smält sten fylda caviteter, hvilka såsom 
nämndt äro nödvändiga följder af kristallbildningen. — Man 
