80 
bildning företrädesvis skedde SO om nämnda linier, icke 
eller åtminstone icke i lika hög grad vester om dem, torde 
kunna ställas i sammanhang med det redan tillfÖrene beak- 
tade förhållandet, att bildningen af jordskorpan i allmänhet 
företrädesvis visar sig hafva skett öster om zonpunkterna och 
zonlinierna, och hvilket såsom nämndt kan tillskrifvas cen- 
trifugalkraftens inverkan. I sjelfva verket finna vi rummet 
NV om nämnda zonlinier hufvudsakligen fyldt med eruptiva 
granitmassor och yngre skifferbildningar samt hegränsadt 
vester ut af en mindre gneis- resp. gneisgranit-sträckning i 
N — S, hvilken är att tillskrifva de i denna riktning gående 
zonala strömmarna, hvilka antagligtvis fortforo att verka, 
sålänge den öfverliggande silikatmassan ännu befann sig i ett 
plastiskt eller i allmänhet rörligt tillstånd. 
Det behöfver väl knappast påpekas, att denna hypothes 
rörande de primitiva formationernas bildning endast söker 
att lemna en framställning af den allmänna gången häraf med 
abstraherande från de modifikationer, som alltefter storleken 
af de interzonala bassinerna o. a. omständigheter kan hafva 
gjort sig gällande. Så t. ex. är det icke nödigt att antaga, att 
denna bildning försiggick på engång, utan den kån tvärtom 
åtminstone på en del ställen hafva skett upprepade gånger, 
på några ställen hastigare på andra långsammare. 
Sålunda synes uppresningen af den sydfinska primitiv- 
zonen hafva skett redan vid slutet af den laurentiska (egent- 
liga gneisbildnings-)perioden, men deremot den ostfinska åt- 
minstone till en del först vid slutet af den huroniska, resp. 
takoniska perioden, alldenstund vi i det förstnämnda territoriet 
väl finna den äldre och yngre gneisformationen likformigt 
lagrade jemte hvarandra, men deremot en discordance mellan 
dem och den huroniska skitferformationen, hvaremot i det 
