82 
(len relativa vigten i kristallografiskt hänseende af de resp. 
kristallografiska linierna, såsom redan ofvanföre i den oro- 
grafiska delen blifvit påpekadt. Hvad åter sjelfva verkan af 
detta kristallkanternas framskjutande beträffar torde den i 
allmänhet kunna sägas varit sådan, att mot sjelfva kanten 
svarar en fördjuping på endera eller hvardera sidan derom. 
Också finner man zonlinierna i allmänhet löpa långsmed 
den ena eller andra sidan af berg- eller åssträckningarna. 
Så t. ex. kan man föreställa sig, att den VSV — ONO löpande 
sydfinska gneiszonen, som ursprungligen måste hafva sträckt 
sig längre vesterut, såsom äfven den i allmänhet i samma 
riktning strykande gneisen i Stockholms trakten (Sveriges 
geol. undersökning; Bladet „Stockholm“) synes utvisa, blef 
afbruten genom den parallelt med linien bc.2 — abc— a2b lö- 
pande dyakisdodekaëderkanten. 
Att för öfrigt de engång bildade yttre delarna hos den 
inre kristallen, planer, kanter och hörn, kunnat ställvis för- 
störas genom partiel smältning, förorsakad t. ex. genom yttre 
tryck, och andra sedan i stället bildas, torde kunna förut- 
sättas. Sålunda kunna sänkningarna under sednare perioder 
förklaras, så t. ex. sänkningen af Finland under glacialtiden 
hvilken, såsom jag redan tillförene antydt, kan hänföras till 
det af inlandsisen förorsakade trycket. 
Det kan icke här komma i fråga att i detalj fullfölja 
denna theori; det har här blott varit min afsigt att fram- 
ställa de allmänna grunddragen deraf. Det kan sålunda icke 
heller ifrågakomma att närmare i detalj skärskåda de yngre 
skififerbildningarnas samt de posttertiära bildningarnas geoge- 
netiska förhållanden: de data, som kunna läggas till grund 
derför, äro ännu för få för att man med någon större be- 
stämdhet skulle kunna uttala sig härom. Då emedlertid dessa 
data tillåta en litet närmare framställning af Finlands geolo- 
