88 
tydligt för enhvar, som aldrig så litet försökt uppfatta natu- 
ren i sin helhet, icke blott dess enskilda delar utan ock så 
vidt möjligt deras inbördes sammanhang. Likasom man i 
meteorologin numera har en säker förhoppning om att kunna 
återföra de så ytterst vexlande företeelserna inom atmosferen 
till bestämda lagar, så synes man mig äfven i geologin kunna 
hysa en sådan beträffande den fasta delen af jordklotet; och 
att söka ådagalägga detta har varit ändamålet med ifråga- 
varande theoretiska framställning. 
Det är naturligt, att man i ett försök sådant som det 
ifrågavarande måste gå ut ifrån kända naturlagar och söka 
tillämpa dem på förhandenvarande data, och det har synts 
mig, att härvid i främsta rummet de för kristallisationen 
gällande lagarna böra ifrågakomma. De kristallografiska för- 
hållandena äro redan i formelt hänseende så tillvida analoga 
med de geologiska (stratigrafiska), att för hvardera riktnin- 
gen eller läget är det förnämsta momentet, och tillämpningen 
af de kristallografiska lärorna på den stratigrafiskt-orografiska 
delen af geologin synes mig derföre lika naturlig som tillämp- 
ningen af kemin på den petrografiska delen af denna veten- 
skap. Men man kan gå ännu längre och säga, att allden- 
stund kristallisationskraften och de lagar, som ligga till grund 
derför, äro de förnämsta inom den oorganiska naturen, och 
till hvilka alla andra ytterst måste hänföras, sålunda mot- 
svarande kan man säga inom denna natur lifskraften inom 
den organiska naturen, så äro denna kraft och dessa lagar 
de enda som kunna komma i fråga vid försöket att hänföra 
de geologiska förhållandena till bestämda lagar. 
Också synes mig detta försök icke hafva jäfvat, åtmin- 
stone icke helt och hållet, de dervid gjorda förhoppningarna, 
och det synes mig derföre mana till vidare fortgående i samma 
riktning. Utgående från en förutsättning, som ligger till grund 
