109 
I, sin vetenskapliga uppfostran. Äfven flere andra af GadoUns 
I lärjungar egnade sig åt den vetenskapliga kemin, men innan 
! de hunnit uträtta något af större betydenhet korsade döden 
deras väg eller leddes deras banor åt andra områden. Bland 
dessa vill jag nämna Johannes Holstius^ som blef docent i 
kemi sedan han utgifvit första delen till en fortsättning af 
Gadolin arbete om, kiselns och jordarternas förhållande till 
hvarandra; J. A. Lindhlad som skref om jernfosfaterna; J, 
M. Lindemark docent i kemi sedermera adjunkt i teknologi; 
M. Baecky G, Idestam. 
I de samtida inhemska företagen af allmännnare bety- 
delse tog Gadolin en verksam del. Sålunda var han en af 
j stiftarne till det 1790 i Åbo bildade musikaliska sällskapet. 
Vidare var han den egentliga upphofsmannen till Finska hus- 
I hållningssällskapet som stiftades år 1797 den 2 November. 
Han skrifver sjelf härom: „jag anser mig vara dess förste 
grundläggare, så vida jag derom år 1796 först yrkade och 
i samråd med min vän prof. Pipping småningom omtalte vår 
dessein för flere till dess vi fingo så stort anhang att säll- 
skapet kunde insticktas. De stadgar som sällskapet seder- 
mera antagit voro ock så vida af mig författade, att ett 
anonymt af mig inlemnadt förslag fanns ibland flere andra 
förslag vara det tjenligaste att följa såsom grund vid stad- 
garnes uppsättning.” Gadolin var en af sällskapets ifrigaste 
medlemmar och lemnade till dess handlingar flere bidrag, 
neml. en beskrifning om pottaske tillverkning och kalcinering 
(1799, tryckt 1803), en afhandling om olje tillverknings be- 
I fordrande i Finland (1800, tryckt 1803) samt ett svar på 
: sällskapets prisfråga „om hindren för slöjders och manufak- 
turers utveckling i Finland samt om medlen till deras upp- 
hjelpande“ (1802, tr. 1805). För hvardera af de båda första 
I uppsatserna tilldelades honom sällskapets medalj i silfver och 
