123 
quantitatum rationem caloris specifici nomine designaverunt“*). 
Ännu tydligare framgår detta ur en annan definition**), der 
det heter: „olika kroppar af en gifven tyngd förmå vid 
samma temperatur taga till sig olika värmemängder“; tydli- 
gast finner man det af den metod, som han använde för sina 
bestämningar af det specifika värmet. Hans resonnementer 
äro härvid lag följande. Om tvenne kroppar af vigterna A och 
B, hvilkas specifika värme äro resp. a, b och temperatur a, 
blandas med hvarandra, så innehålla de före blandningen till- 
sammans en värmemängd 
Aaa -f- Bbß. 
Om efter blandningen deras gemensamma temperatur blir y 
så uttryckes deras värmemängd genom 
(Aa + Bbjy. 
Men dessa båda uttryck representera samma värmeqvantitet 
således få vi 
Aaa -j- "I“ 
hvaraf 
a\h^B(y ~ ß)\ A(a - ^;***) 
Yid sina experimenter begagnade äfven Gadolin den af 
Wilcke och Black införda blandningsmetoden, men han 
iakttager härvid flere försigtighetsmått, som i betydlig grad 
förhöja värdet af de funna resultaten. Sålunda gör han korrek- 
tioner för kärlets inverkan och värmets strålning, men bort- 
lemnar den af Magellan och Kirwan påpekade korrektionen 
för termometern, hvilket, då han för hvarje ämne gjorde 6 à 10 
olika bestämningar, icke så alltför mycket kan inverka på re- 
sultaten. Vid fastställandet af pulverformiga fasta kroppars 
specifika värme uppvärmde han i ett kärl kroppen till den ön- 
*) Gadolin, De theoria caloris s. 4, 5. 
**) Gadolin, V. A. H. 1788, s. 219. 
***) Gadolin, De theoria cal., s, 7. 
