126 
förändring af kropparnes specifika värme. Denna teori — den 
samma som Craioford uppställt, men om bvilken Gadolin då 
ännu icke hade fått kännedom — stred emot den af många 
såsom Wilcke, Bergman, Magellan m. fl. antagna att hvarje 
kropp innehåller en bestämd och konstant qvantitet värme, 
hvilken så länge kroppen till sitt väsende blir oförändrad 
h varken kan ökas eller minskas. För att afgöra hvilken dera af 
dessa åsigter bör föredragas, underkastar Gadolin hithörande 
fenomener en närmare granskning ifrån hvardera teoriens 
ståndpunkt. Han medgifver att vid ett ytligt betraktande 
den motsatta åsigten synes mera sannolik, men försöker visa, 
att, vid en närmare undersökning, hans teori likväl är mera 
berättigad. Om orsaken till kropparnes flytande och gasfor- 
miga aggregat tillstånd ligger i den större qvantitet värme, 
som de i detta fall innehålla, och om det fasta tillståndet 
beror af brist på värme, så är det nödvändigt att värmeämnet 
utmärkar sig genom en den största förtunning och elastiska 
kraft. Men i detta fall kan man omöjligen fatta, huru detta 
värmeämne kan antaga en fastare form och förefinnas i fast 
aggregat tillstånd, såsom den Bergman-Magellan' ska hypo- 
thesen skulle fordra, då det är just egnadt att förstöra sam- 
manhanget emellan kropparnes delar*). 
I antagandet att „all den värme som röjer sig hos krop- 
parna genom det den vid deras föreningar och afsöndringar, 
eller då deras lynne på annat sätt förändras, än i betydlig 
grad insupes och bindes, än åter afskiljes och lossas, endast 
beror på hvarje kropps specifika värme och dess uppkomna 
ändring“ och att det specifika värmet vid alla olika tempe- 
raturer är konstant, finner Gadolin ett medel att bestämma 
det absoluta värmet hos kropparne, äfvensom den absoluta 
*) För närmare detaljer se OadoUn, Be theoria caloris sidd. 21—30. 
