131 
hypoteserna om värmet såsom ett eget ämne och värmet 
såsom rörelse uppställa de såsom gemensam för begge dessa 
hypoteser följande allmänna princip för tolkningen af vär- 
mefenomenerna: Alla verkliga eller skenbara förändringar 
af värmet i ett system af kroppar, som ändrar sitt till- 
stånd, komma åter i omvänd ordning i dagen då det åter- 
vänder till sitt förra tillstånd* **) ). Det specifika värmet de- 
finiera de på samma sätt som vi ännu göra det såsom för- 
hållandet emellan de värmemängder, som äro nödiga för 
att höja lika vigtsmängder af olika kroppar om en termometer 
grad*). De införde en ny method för bestämmandet af det 
specifika värmet genom den ännu i dag med några modifika- 
tioner använda iskalorimetern, hvarvid de upptogo ett förfa- 
ringssätt, som redan Wilcke hade försökt, men hvarmed han 
icke lyckats. Med denna kalorimeter bestämde de det speci- 
fika värmet för kroppar under antagande af värdet för isens 
latenta värme m 60^ R. (— 75 C.) För jemtörelses skull äro 
dessa värden upptagna i bifogade tabell. Ytterligare an- 
vände de sin apparat till utrönande af det värme, som ut- 
vecklas vid kemiska föreningar, förbränningar, animala lifs 
processer, o. s. v. 
På grund af den Crawforska hypothesen söka Lavoi- 
sier och Laplace att genom det värme, som utvecklas vid 
tvenne kroppars förening, bestämma den absoluta nollpunkten 
och erhålla härför följande formel: 
60 g 
QQ ^ ^ 
m (a — c) n fh — c) 
der m och n betyda de resp. kropparnes vigtsmängder, a, h 
*) „Toutes les variations de chaleur, soit réelles soit api)areiites, 
qu’éprouve un système de corps en changeant d’état, se reproduisent 
dans un ordre inverse, lorsque le système repasse à son piemier état.“ 
**) Oeuvres de Lavoisier T. II, s. 288, 289. 
