deras specifika värme, c den uppkomna föreningens specifika 
värme, g den vid försöket smälta isens vigt och 60 vattnets 
latenta värme. Härigenom komma de till nedanstående vär- 
den för den absoluta nollpunkten. 
Blandning af osläckt kalk och 
vatten 
1537,8 R. == 
1922,2 C. 
Blandning af svafvelsyra o. 
vatten i förhållandet 4 : 3 
3241,9 R. = 
4052,4 C. 
Blandning af svafvelsyra o. 
vatten i förh. 4 : 5 
1169,1 R. = 
1461,4 C. 
Blandning af salpetersyr- 
lighet och osläckt kalk — 
105945, R. = 
- 132431, C.*) 
Denna ringa öfverensstämmelse emellan de funna vär- 
dena förklarar Lavoisier likväl kunna lätt hjelpas genom en 
förändring af högst V 4 o’^^el i de för det specifika värmet hos 
de härvid använda kropperna funna värdena. Dock förka- 
stas hela denna lära nästan alldeles bestämdt ett par sidor 
efteråt**) och i stället uppställes den värmeteori att de olika 
aggregat tillstånden och värmeförändringarne hos kropparne 
bero på olika jemvigtslägen mellan molekylerna och på ett 
inre arbete hos dem. I senare arbeten, t. ex. i „Traité 
élémentaire de Chimie***) uttalar dock Lavoisier tydligt sin 
åsigt om värmet såsom ett eget ämne, hvarföre den nu om- 
nämnda mekaniska teorien helt och hållet måste tillskrifvas 
Laplace'^'^'^'^). 
Emellertid fortsatte Gadolin sina undersökningar i vär- 
meläran och leddes härigenom till allt flere vigtiga resultater. 
Äfven under sin stora utländska resa egnade han sig häråt 
*) Oeuvres de Lavoisier II s. 311. 
**) 1. c. s. 315—318. 
***) Oeuvres de Lavoisier T. I sid. 19 ff., mil. 
**-^"*=) Jfr. Hoefer 1. c. s. 127.- 
