138 
ât den icke var berättigad. Men dennes iakttagelse att det 
specifika värmet hos några kropper varierar med temperatu- 
ren anser Gadolin kunna häntyda på att äfven alla andra 
kroppars specifika värme är underkastad en viss variation, 
ehuru den eger rum inom så trånga gränser att den icke 
kunnat observeras hos dem alla. Om man antager detta, 
så kan man ännu fasthålla hufvudpunkten af den Crawford- 
ska teorien: att intet annat värme finnes hos kropparne 
än det som genom deras specifika värme uppenbarar sig. 
I detta fall skulle icke de absoluta värmemängderna kunna 
representeras genom en af det specifika värmet och det abso- 
luta gradtalet bildad rektangel utan genom arean af en kurva, 
hvars abskissor skulle beteckna de absoluta gradtalen och 
ordinatorna det motsvarande specifika värmet. Om genom 
en eller annan orsak kroppens form skulle ändras och der- 
med äfven dess specifika värme, så skulle då den absoluta 
värmeqvantiteten representeras genom arean af en ny kurva. 
Gadolin utvecklar icke vidare denna hypotes, som han icke 
specielt ville hålla på, då han icke kan hoppas att experi- 
mentelt bevisa eller förkasta densamma. 
Dessa undersökningar blefvo af den lärda verlden mycket 
litet uppmärksammade. Visserligen anför Hällström dem i sin 
disputation „De conatis physicorum absolutos caloris gra dus 
determinandi“, Åbo 1805 och skänker dem det fullaste er- 
kännande, likasom han äfven, på grund af anstälda beräk- 
ningar, anser det högsta sannolika fel, som vidlåder de härur 
af Gadolin gjorda bestämningarne af den absoluta nollpunk- 
ten vara mycket obetydligt, under det att gränserna för La- 
voisiers och Laplaces äfvensom Gadolins tidigare värden 
(1784) lemna rum för snart sagdt oändligt många, såsom 
framgår af följande tabell: 
