139 
Lavoisier & Laplace Gränserna för det sannolika felet 
1922^,2 C. 3127,4 — 717,1 
4052, 4 
1461, 4 
Gadolin 1784 
7990 1157,4 — 440,6 
Gadolin 1792 
170,6 172,5 — 170,6 
480,3 480,3 — 460,9*). 
Likaledes begagnar Hällström dessa undersökningar i sin 
afhandling „Om nattfrosterna i Finland“**), men för öfrigt 
finnas de icke anförda i något enda arbete i fysiken eller 
dess historié***). Först år 1853, då redan Regnaulty Pro- 
vostaye (& Desains samt Person publicerat sina arbeten 
härom, fastades vetenskapsmännens uppmärksamhet på Gado- 
lins genom den förut af mig omtalade artikeln ‘dî Ängsti^öm. 
Oaktadt hvarje enskild af Gadolins bestämningar icke i nog- 
granhet kan täfla med de nyare, oaktadt korrektionen fÖr 
termometerns inverkan icke är iakttagen och fastän sättet 
för vattnets uppvärmning icke erbjuder säkra garantier för att 
dess temperatur är fullt noggrant angifven, så anser Ång- 
ström likväl att dessa fel kompensera hvarandra genom för- 
sökens talrikhet, hvari de öfverträffa alla andra dylika be- 
stämningar. Han anser derföre frågan om isens specifika 
och latenta värme ännu icke vara afgjord och att Gadolins 
bestämningar förtjena allt förtroende. Ett bestämdt utslag i 
denna sak är af en så mycket större betydelse som icke få 
undersökningar äro gjorda medelst is-kalorimetern, hvarvid 
*) Hällström, 1. c. 11 s. G. 
**) Finska Hushållnings-sällskapets handlingar T. 11, s. 92 ff, 
***) Uppgift af Ängström, 1. c. 
