143 
ster på den tiden, bland dem män, som alltid skola räknas 
såsom heroer inom vetenskapen, en Bergman, en Scheele, en 
Priestley. För att rädda den gamla läran bestriddes Lavoi- 
sier s grundförsök (Baumé 1776, Gren 1790), eller tolkades 
dessa på annat sätt såsom genom antagande af flogistons 
negativa tyngd {Gren 1786) m. m, Afven försökte man att 
på experiraentel väg ådagalägga riktigheten af de flogistiska 
åsigterna och falskheten af Lavoisiers. Bland dessa intager 
frågan om ett verkligt uppvisande af flogiston ett framstående 
rum. Men just häri kommo den StahVska lärans försvarare 
till korta genom de olika åsigter, som bland dem röjde sig 
angående hvad som egenteligen vore flogiston. Den tidens 
literatur kan uppvisa snart sagdt otaliga afhandlingar om 
flogistons natur, alla mer eller mindre motsägande hvarandra*). 
Oaktadt dessa försök att kullstör ta densamma gick dock 
Lavoisiers lära segrande ur striden och redan på 1790-talet 
finna vi att de flesta vetenskapsmän öfvergått till den. Ar 
1786 offentliggjordes denna lära fullt utbildad och uppstälde 
såsom sina hufvudpunkter: Flogiston existerar icke; för- 
bränningen består icke i ett afskiljande af flogiston utan i 
en förening med syre; syrgasen utgöres af ett vägbart sub- 
strat upplöst i gasform af ljus- och värme-ämnena; addition 
af det vägbara substratet i syrgasen till brännbara kroppar 
förorsakar den vigtstillökning som härvid visar sig; friblif- 
vandet af de i syrgasen bundna ljus- och värme-ämnena är 
orsaken till de vid förbränningen uppträdande eldfenome- 
nerna; metallerna, svafvel, fosfor, kol o. s. v. äro osönder- 
delbara kroppar; — etc. 
’'O Kopp, Gesell, cl. Chemie III s. 144—169, Entwickelung der Chemie 
s. 134 — 202, Macquer chemisches Wörterbuch ueb. von Leonardi Ed, 2 
T. I 1788 s. 657 — 672. 
