145 
Han söker visa att denna hypotes icke medför den ringaste 
nytta och att Lavoisiers teori ovilkorligen måste föredragas 
framför densamma. 
Det återstår således endast den tredje möjligheten eller 
att flogiston skulle finnas uti den vid förbränningen uppkomna 
elden. Elden består i en utveckling af ljus och värme. Båda 
dessa betraktar Gadolin såsom materier utan att tilldela dem 
några vidare materiela; egenskaper, såsom tyngd etc. — Till 
sina kända egenskaper och verkningar äro dessa ämnen så 
olika hvarandra, att ingen kan råka i tvifvel om att de verk- 
ligen äro tvenne skilda ämnen. I det ena af dem måste nu 
flogiston finnas. Crawfords försök bevisa oemotsägligt att 
det icke kan vara i värme-ämnet, ty hela det vid förbrän- 
ningen uppkomna värmet härstammar från luften. Flogiston 
kan således icke ingå i någon annan af de vid förbränningen 
alstrade kropparna än ljuset. 
Redan förut hade liknande åsigter uttalats af Macquer 
och Scheele. Enligt den förre är flogiston, ljus- och värme- 
ämnet allt en och samma substans, hvilken bunden vid krop- 
par uppträder såsom flogiston och alstrar värme genom att 
försätta alla men företrädesvis de bränbara delarne af en 
kropp i en häftig rörelse*). Scheele betraktar åter i sin af- 
handling om luften och elden (1777)**) elden såsom en före- 
ning af det från den bränbara kroppen frigjorda flogiston 
med eldsluften (syret). Om härvid eldsluften förenar sig med 
en mindre qvantitet flogiston uppkommer värme, en ökad 
mängd flogiston i denna förening ger upphof till det strålande 
värmet och i det ögonblick då genom det alltmer till tagande 
värmet kroppens beståndsdelar till den grad åtskiljas från 
*) Macquer, 1. c. I, s. 658. 
Scheele, Cliem. Abli. von der Luft und dem Feuer, s. 89 ff. 
10 
