149 
flogistoii ur glödelden och afgilVa tillika sin lifsluft. Den 
bränbara luften, som vid metallers upplösning bortgår, har 
sitt flogiston från metallerna, men på samma gång eger en 
sönderdelning af vattnet rum. En sådan upplösning sker så- 
ledes i följd af en flerfaldig attraktion. Den bränbara luftens 
basis, som utgör en af vattnets beståndsdelar, förenar sig 
med metallens flogiston; å andra sidan förena sig den andra 
beståndsdelen i vattnet, lifsluften, metallens basis och syran 
med hvarandra till en ternär kropp. 
Vattnet innehåller intet flogiston, luftsyran kanske något; 
kolet består måhända af bränbar luft beröfvad sitt värme, luft- 
syran är en förening af den bränbara luften och en större 
qvantitet lifsluft än vattnet innehåller. — Detta är dock en- 
dast hypoteser som fordra bevis ur erfarenheten fÖr att med 
säkerhet afgöras. 
Jag har utförligt refererat denna Gadolins förbrännings- 
teori och de skäl på hvilka han grundade densamma, emedan 
den småningom blef antagen af ett stort antal kemister och 
ännu i början af detta sekel räknade talrika anhängare. 
Bland dem vill jag endast påminna om en neml. Berzelius^ 
som år 1808 uttryckligen bekänner sig till denna lära, endast 
med den förändring att han i st. f. namnet flogiston använ- 
der namnet lyse*). Och ännu år 1817, då redan de electro- 
kemiska teorierna gjort sig gällande, anför han i andra upp- 
lagan af sin lärobok denna lära, här likväl med det tillägg 
att den genom de den electro-kemiska läran åtföljande nya 
åsigterna blir öfverflödig**). — Och i sjelfva verket var, så 
*) „Hvar och en bränbar. kropp innehåller jemte dess vägbara 
grundämne äfven lyse (ljusämne) som då han förbrinner bortgår i 
förening med syrgasens värme och bildar fenomenet eld“. Berzelius^ Lär- 
bok i Chemien, ed. 1., I, s. 97. 
Lärbok i chemien, ed. 2., I, s. 153. 
