150 
länge nian ansåg ljuset och värmet såsom tvenne särskilda 1 1 
kroppar, den GadoUnska modifikationen af Lavoisiers lära en Î 
förändring till det bättre, i det att härigenom en klarare in- 
sigt vanns om orsaken till eldfenomenets uppkomst. Både J 
Kopp^') och Berzelius^'^') hafva likväl såsom upphofsman till j 
denna teori angifvit Gren och icke med ett ord omnämt Ga- 
dolhij ehuru Greyi först i medlet af 1790-talet antog den- • 
samma och han vid den tidpunkt, då Gadolin publicerade sin ! 
ifrågavarande uppsats, på allt sätt sökte kullkasta Lavoisiers j' 
lära och rädda den äldre uppfattningen af flogiston. 
Denna sin förbränningsteori utvecklar Gadolin vidare i 
i några senare utgifna afhandlingar. Sålunda tillämpar han , 
den på förklaringen af krutets förmåga att i lufttomt rum : 
fatta eld*) **) ***). Hvarifrån kommer det ljus, som härvid ut- 
vecklas? frågar han. Icke ur salpetern, det antaga ej ens ariti- 
flogistikerna. Således måste ljus-ämnet finnas i de bränbara | 
kropparna som der ingå (kolet eller svaflet). Vidare anför 
han i samma uppsats salpetersyrans bildning när den elec_ 
triska gnistan slår genom en blandning af lifsluft och flogi- 
sticerad luft (syre och qväfve). Den electriska gnistan inne- 
håller ju ljusämne och skulle dock här verka rakt motsatsen till 
hvad den enl. den antiflogistiska teorin borde göra. Enligt Ga- 
dolin verkar den som flogiston, i det den drager till sig värme : 
och härigenom gifver frihet åt luft arterna att förena sig med ' 
hvarandra. På ett par andra ställen****) berör Gadolin ytter- 
*) Kopp, Gesell, cl. Chemie III, s. 157, 158. j 
**) Berzelius, Lärbok i Chemien III, s. 50. ! 
***) Grell, Chem. ann. 1788 I, s. 415—418. ; 
****) Gadolin, Animadv. in novam nomencl. chem. methodum 1788, i 
s. 8, De natura metall. 1792 II, s. 12, De acido carbonico 1798, s. 8, ; 
De natura acidi nitr. 1801, s. 7 ff. Annales de chimie T. 22, 1797, ^ 
s. 109. i 
