156 
parues attraktioner vid olika temperatur och den roll som 
värmet härvid spelar*). Han antager sålunda att, så framt 
värmet är ett eget ämne, det måste utöfva någon attraktion 
på alla kroppar och att, då det alltid i någon mån är till- 
städes, ifrågavarande attraktionskraft måste vara medverkande 
vid alla föreningar som emellan kroppar uppkomma. Då 
flere kropp*ar komma tillsammans och med sina attraktioner 
verka på hvarandra, fördelar sig blandningen merändels 
på så sätt att några af kropparne ingå förening sig emellan 
och utesluta de öfriga. Kommer nu en ny kropp till, kan 
den ofta ändra dessas sammanhang så, att de, som förut voro 
skilda, med hvarandra ingå förening i kraft af den tillkomne 
kroppens attraktioner. Häraf kunna vi sluta att äfven vär- 
met genom sin attraktion åstadkommer förändringar i krop_ 
parues inbördes dragningskrafter. 
Erfarenheten lär oss att en lagom grad af värme verkar 
såsom upplösningsmedel, emedan det gör kropparnes minsta 
delar rörliga. Man kan påstå att utan värme ingen kemisk för- 
ening försiggår, ty alla kroppar äro, enligt en allmän antagen 
mening, i sitt naturliga tillstånd fasta och bringas i flytande 
och gasform genom värmets inflytande. Men om en större 
grad af värme än den som fordras till tvenne kroppars före- 
ning förmår öka eller minska deras ömsesidiga attraktion, så 
kan det likväl inträffa att ordningen emellan de elektiva 
attraktionerna blir oförändrad, så att den ökas eller minskas 
i samma förhållande. I annat fall kan den märkbart förän- 
dras och det kan således hända att en tredje kropp, som har 
en svagare attraktion till någondera af de förenade krop- 
parna, men till sin förbindelse fordrar en större grad af värme 
*) Allmänna anmärkningar om värmets inverkan på kropparnes 
chemiska attraktioner, Sv. Vet. Akad. Handl. 1790, sid. 97 — 106. 
