161 
grupp både vext- och djur-syror, på grund deraf att skilna- 
den dem emellan icke ännu är tillräckligt undersökt, under 
det att Fourcroy gör en bestämd åtskilnad dem emellan. 
Det öfriga af boken innehåller en redogörelse för metall- 
oxiderna, de sammansatta salterna, vext- och djur-ämnena 
samt slutar med en framställning af gäsnings- och förruttnelse- 
processen. I allt detta antager han Lavoisiers åsigter likväl 
med det undantag, att han indelar metallsalterna i genera 
efter metallerna i stället för att i enlighet med de franska 
kernisterne till indelningsgrund härför hafva syrorna. I detta 
arbete begagnar Gadolin den af Ekeherg m. fl. utarbetade 
Svenska nomenklaturen för kemin*) men gör dock några 
smärre afvikelser från den. Sålunda inför han ordet dåfi st. f. 
gas, som han anser vara ett utländskt ord. Vidare begagnar 
han i stället för det af Ekeherg föreslagna beteckningssättet 
svafvelsyrlighet, fosfor syrlighet o. s. v. svaflig syra, fosforig- 
syra, för att mera öfverensstämma med de franska benäm- 
ningarna acide sulfureux, acide phosphoreux, etc. För öfrigt 
utmärker sig denna lärobok genom en särdeles klarhet och 
en i synnerhet på denna tid sällspord makt öfver språket. 
Några år härefter uppträder Gadolin såsom en kämpe 
för den antiflogistiska teorien i anledning af de inkast emot 
några ytterst vigtiga punkter i densamma, som i slutet af det 
18:de seklet gjorts af tvenne bland Tysklands utmärktaste 
kemister, Lorenz von Grell och Johan Fredrik Gmelin, Grell 
försökte neml. år 1796 att på filosofiska och kemiska grunder 
bevisa att] de nyare kemisterna åt kolet tilldelade samma 
egenskaper som Stahls anhängare åt flogiston och att således 
*) Upsala 1795. 
1 
