163 
I èn år 1801 utgifven disputation*) underkastar Ga- 
dolin, som redan trenne år förut uti tvenne disputationer**) 
redog,jort för de nyaste åsigterna om kolets och kolsyrans 
natur, häri fullkomligt öfverensstämmande med Lavoisier^ 
dessa satser en närmare granskning. Emot Crells anmärkning 
om, att kolet såsom ingående i vexterna måste anses såsom 
flyktigt, invänder han, att ingenstädes i sammansatta kroppar 
de särskilda beståndsdelarnes egenskaper kunna urskiljas. 
Det är kändt, att de flesta organiska ämnen genom upphett- 
ning förlora flyktiga delar och slutligen öfvergå till en fast, 
svart substans som kallas kol^ hvilken till sin natur icke är 
flyktig, men likväl af andra flyktiga kroppar kan upplösas 
och i föreuiug med dem bilda en gasformig kropp. Dessutom 
kan olikheten emellan bränbara kroppar konstateras genom 
den förändring, som de undergå genom förbränningen. Så- 
lunda ger svafvel svafvelsyra, fosfor fosforsyra och på samma 
sätt erhålles ur kol och ur alla kroppar som sägas innehålla 
kol alltid en kropp, som icke kan erhålles ur andra brän- 
bara kroppar och som derföre måste uppkomma ur kolet. 
Denna kropp’ är luftsyra, som just derföre fått namnet kol- 
syra. Sålunda är det klart, att kolet ej likt flogiston är ett 
för alla bränbara kroppar gemensamt ämne, utan ett genom 
sitt fasta aggregat tillstånd, som det äfven i en högre tempe- 
ratur bibehåller, och genom kolsyran, som det vid sin förbrän- 
ning alstrar, derifrån väl skiljdt species. Gadolin kan icke 
förstå med hvilket skäl Grell säger att kolet icke kan 
fattas af de yttre sinnena. Han medgifver, att det i vanl. 
kol och i sot icke någonsin är riktigt rent, men framhåller 
*) Animadversiones in commentationem nob. von Crell de notione 
carbonii. Åbo 1801. 
**) De natura carbonis vegetabilis, De acido carbonico, hvardera 
Åbo 1798. 
