167 
syran och svafvelsyran. Beträffande salpetersyran antog Gme- 
lin^ föranledd af de mångfaldiga experiment livilka härom blif- 
vit anställda, att den visserligen bestode af syre och qväfve, 
men anser det icke genom dessa undersökningar hafva blifvit 
bevisadt, att utom dessa och värme-ämnet intet annat ämne 
i den skulle ingå. Dessa Gmelins tankar förklarar Gadolin^) 
vara fullkomligt berättigade specielt af den orsaken, att sal- 
petersyrans starka kraft (ignea vis) icke annorlunda kan för- 
klaras. Lavoisier räknade qväfvet knappast till de bränbara 
parne, ehuru det i salpetersyran finnes förenadt med syre, på 
den grund att det näst de ädla metallerna är den kropp, 
som svårast fås att brinna. Qväfvet saknar således flogi- 
ston, d. ä. den fina materie genom hvilken kropparnes brän- 
barhet uppkommer. Alla andra enkla bränbara kroppar ut- 
göres af ett substrat i förening med flogiston. I qväfgasen 
ingår intet flogiston, utan den är endast substratet af en brän- 
bar kropp, hvilket är så mycket troligare som den hittills 
icke kunnat fås att brinna, om icke lätt antända kroppar 
varit med. Att den electriska gnistan oxiderar qväfvet beror 
derpå, att detta genom de electriska gnistorna, som äro kulor 
af eld (flogiston, ljus-ämnet), erhåller den mängd flogiston, 
som är nödvändig för att det skall kunna förena sig med 
syret. Men den härigenom uppkomna salpetersyran synes 
tillika binda ljus- och värme-ämnena, hvaraf den ignea vis 
kommer, som är egen för salpetersyran. Han tillägger dock 
att denna fråga bör underkastas de noggrannaste försök innan 
den kan anses vara åtgjord. 
Gmelins åsigter om kolsyran voro följande. Syret bi- 
drager visserligen mycket till kolsyrans (luftsyrans Gra el.) al- 
*) Dissertatio cbemica animadversiones cel. Gmelin in theoriam La- 
voisierianam de naUira acidi nitrici examinans. Åbo 1801. 
