bland bränbara kroppar äfven svafvel och fosfor erhållas ur 
de organiska ämnena, det är tydligt att antingen kol och 
väte icke äro de enda bränbara kropparne i den organiska 
naturen eller ock att de innehållas i fosforn och svaflet. Men 
då fosforn vid sin förbränning hvarken afger vatten eller kol- 
syra, framgår häraf att kol och väte ej ingå i dess samman- 
sättning. Orsaken till att vigtstillökningen vid fosforns för- 
bränning icke alltid är konstant förklarar GadoUn genom att 
påpeka huru som härvid stundom fosforsyrlighet, stundom fos- 
forsyra och stundom en blandning af båda erhålles. Dessutom 
är det konstateradt, att fosforn vid förbränningen i ren syr- 
gas i slutna käril absorberar allt syre och alstrar en syra, 
som med hela vigten af syret öfverskjuter fosforns. Gmelins 
försök om fosforsyrans reduktion genom väte tolkar Gadolin 
på det rätta sättet, genom att visa att härvid tillika vatten 
uppkommer, som företer sig i små droppar, och att fosforn 
väger lika mycket mindre än fosforsyran, som det erhållna 
vattnet väger mer än vätet. Beträffande Gmelins påstående 
att metallerna vid sin upplösning i fosforsyra borde frigöra 
fosforn framhåller Gadolin^ att vid metallers lösning i syror 
det för deras oxidation nödiga syret ej alltid kommer från 
syran utan stundom ur luften, stundom ur vattnet, etc. Han 
hänvisar dessutom i tillämpliga delar till sina föregående af- 
handlingar. 
De anmärkningar som Gmelin rigtade emot Lavoisiers 
uppfattning af svafvelsyran äro i hufvudsaksak öfverens stäm- 
mande med dem om fosforsyran så att det icke torde vara 
nödigt att här upptaga desamma. Men han har i samman- 
hanhang härmed gjort inkast emot den Lavoisierska läran 
om vattnets sammansättning och några af dennes anhängare 
utförda experimentela bevis för svafvelsyrans sammansättning 
af svafvel och syre, hvilka Gadolin i sin afbandling om svaf- 
