172 
velsyrans natur bemöter. Gmelin medgifver nemligen icke 
att vattnet består af syre och väte. Specielt anser han 
Gmjton de Morveaus rön att vatten drypt på smält svafvel 
ger väte och svafvelsyra icke bevisar vattnets sammansättning, 
ithy att svafvelsyran redan dessförinnan kunnat finnas i svaflet. 
De syntetiska bevisen för svafvelsyrans sammansättning bevisa 
i allmänhet intet annat, än att syret kan finnas i svafvelsyran, 
men icke att det är en nödvändig beståndsdel deri eller att 
icke redan svaflet i och för sig kunde innehålla svafvelsyra. 
Svafvelsyrans sönderdelning i glödhetta genom reduktions- 
medel utgör icke heller något tillfredsställande bevis, ty ehuru 
vatten uppkommer ur väte och svafvelsyra, äfvensom kolsyra 
ur kol och svafvelsyra i hvardera fallet jemte svafvel, så fram- 
går deraf icke att svafvelsyrans syre härtill bidragit, ty det 
är möjligt att vattnet redan förut funnits i vätet och kolsy- 
ran i kolet. 
I anledning häraf hänvisar Gadolin"^) till vattnets syntes 
och till dess sönderdelning, då å ena sidan väte frigöres och 
å den andra syret antingen också blir fritt eller oxiderar 
för handen varande ämnen. Men den som vill hålla fast vid 
att vattnet icke är sammansatt af éyre och väte, han måste 
likväl medgifva att den vägbara delen i hvardera gasen be- 
står af vatten och att dessutom i syret och vätet ovägbara 
ämnen finnas, som förenade med hvarandra öfverge vattnet 
och i form af eld bortgå. Om man i enlighet med denna 
hypotes antager att väte — aq-\- P och syre = aq-\-C^ der aq 
betecknar vattnet samt P och C de dermed i vätet och syret 
förenade ovägbara partiklarne, så lärer Guyton de Morveaus 
försök att aq-\- P blifvit frigjort ur vattnet till följe hvaraf 
*) Diss. cliein. aiiimaclversiones cel. Gmelin in theoriam Lavoi- 
derianam (le uatura acidi sulpliurici examinaiis. Abo 
