173 
vi kunna sluta till att o.q -f C förenat sig med svaflet. Huru 
man än må uppfatta vattnets konstitution så är likväl häri- 
genom svafvelsyrans sammansättning af svafvel och syre be- 
kräftad. Emot Gmelins antagande att svafvelsyran skulle 
finnas färdig bildad i svaflet anmärker GadoUn att ingen sett 
eller undersökt denna svafvelsyra. Hennes misstroende till 
de analytiska bevisen för svafvelsyrans sammansättning vill 
han likaledes visa vara ogrundadt också om man betraktar 
saken ur Gmelins egen synpunkt, ty om vätet och syret såsom 
ofvan betecknas med resp. aq P och aq C blir tyd- 
ligen, då svaflet afskiljes från svafvelsyran aq C d. ä. syret 
fritt, hvilket i förening med aq -f- P d. ä. vätet ger vatten 
och eld. 
Man kunde måhända tycka att ofvanstående redogö- 
relse för polemiken emellan GadoUn och Grell och Gmelin 
är alltför utförlig. Men vid närmare eftertanke skall man 
finna att GadoUns uppträdande i denna fråga icke vara utan 
betydelse. Lavoisiers lära hade visserligen segrat och var 
antagen af flertalet bland kemisterne. Några funnos likväl 
och dessa voro män af stor, oskattbar förtjenst om veten- 
skapen, hvilka icke ännu voro öfvertygade om den Stahlska 
teorins falskhet. Det var på sätt och vis en skyldighet för 
den nya theoriens anhängare att- närmare utveckla densamma 
för dessa vördnadsbjudande veteraner. Och ehuru de af- 
handlingar, som GadoUn i anledning häraf skref, publicerades 
först åren 1801 och 1802, under det att Crelh och Gmelins 
datera sig från 1796, kan detta dock icke i större grad 
förringa deras betydelse, ty vi finna t. ex. Grell ännu år 
1799 söka experimentela bevis för sanningen af sina åsigter. 
Och 1798 bokstafligen ber han antiflogistikerna att upplysa 
