Genom dessa försök kommer Gadolin till den slutsatsen 
att blodluten, huru den än må vara beredd, innehåller en 
konstant qvantitet jern. Hvad dess konstitution för öfrigt 
vidkommer så har han ej derom tillräckligt tydligt utta- 
lat sig, men hans åsigt tyckes dock vara att, vid koknin- 
gen af berlinerblån med alkali i och fÖr beredningen af 
blodluten, alkalit derur upptager blodlutsämnet (blåsyran), 
hvilken förening sedan ytterligare upplöser en viss, konstant 
mängd osönderdelad berlinerblå. På ett annat ställe i sin 
afhandling säger han, att blodluten utgör en förening af 
blodluts-ämne,' alkali fixum och jern, hvilka tillsammans ut- 
göra en såpaktig blandning och hänga starkare tillhopa än 
2 och 2 af dem, huru som helst förenade*). Sjelfva „blodluts" 
ämnet anser han ej som en syra på grund deraf att det ej 
innehåller syre och ej heller enligt hans åsigt förmår neu- 
tralisera alkalier. 
År 1787 inlemnade Berthollet till franska vetenskaps- ' 
akademin sin afhandling om blåsyran, som dock icke publi- I 
Gerades för än år 1789. Häri bevisar han bland annat att a 
blodluten innehåller en konstant qvantitet jern och har på 
grund häraf ensam blifvit nämnd såsom upptäckaren häraf**). 
Af det föregående framgår likväl att prioriteten af denna 
upptäckt tillhör Gadolin^ emedan han före Berthollet offent- 
liggjorde sin undersökning. 
Slutligen innehåller föreliggande afhandling det första 
framhållande af mått-analysens lämplighet vid qvantitativa 
kemiska bestämningar. På grund af de svårigheter, som vid 1 
bestämningen af jern medelst blodlut möta såväl genom den i 
olikhet i fällningens vigt som kan uppkomma af luftens större i 
eller mindre grad af fuktighet som ock den besvärlighet som I 
*) Sv. Vet. Akad. Handl. 1788, s. 131 uot. 
**) Kopp^ Gesch. der Chemie IV, 373 ff. 
