183 
Då vi betänka att på den tid, då Gadolin gaf denna 
tolkning af fenomenet, galvanismen ännu icke var upptäckt 
och grunden till denna process således icke kunde sökas deri, 
måste vi medgifva att hans förklaring verkeligen särdeles väl 
gör reda för fenomenet. — I upptäckten af tennets olika oxi- 
dationsgrader är han den förste, ehuru B. Pelletier hittills 
blifvit nämnd såsom den förste upptäckaren häraf (1792)*). De 
öfriga iakttagelserna ang. hvitkokningen som Gadolin gjorde, 
af hvilka jag ofvan anfört de vigtigaste, kan jag i brist på 
hithörande faktiska uppgifter icke närmare granska och de 
äro äfven af en jemförelsevis underordnad betydelse. 
Är 1786 hade Lorgna påstått sig hafva erhållit bitter- 
jord (magnesia) ur soda**). I en korrespondens från London 
till Crells annaler visar Gadolin att detta icke är fallet***). 
Året derpå publicerar han i svenska ventenskaps akademins 
handlingar en uppsats huruvida brunsten kan förvandlas i kalk- 
jord****). Härtill hade han blifvit föranledd genom Scheeles 
i undersökningen om brunsten likväl med en viss reserva- 
tion anförda rönf), hvilka tycktes tyda på att brunstens- 
j orden kunde förvandlas till kalk. Men emedan Scheele vid 
dessa försök hade användt socker som enl. Hjelms bestäm- 
ning ff) innehåller V 20 — pi’ocent kalkjord, antog Gado- 
lin a priore att den af Scheele erhållna kalken kunde hafva 
*) Kopp, Gesell, d. Chemie IV, s. 129. 
**) Kopp, Gesch. d. Chemie IV, s. 44, Gmelin, Gcsch. d. Chemie 
III, s. 468. 
***) Grell, Chem. Ann. 1788, II, s. 50. 
****) Undersökning huruvida brunsten kan förvandlas i kalkjord. 
Sv. vet. akad. handlingar 1789, s. 141 — 150. 
t) Vet. akad. handl. 1774, s. 191 — 192. 
tt) Vet. akad. handl. 1783, s. 227 £f. 
