185 
tionen af dylika apparater, bland hvilka må nämnas kylröret, 
som var konstrueradt i fullkomlig likhet med de ännu i dag 
på laboratorierne använda imkylarne. Härvid bestämmer Ga~ 
dolin noggrant den mängd kylvatten som är nödvändig för 
att afkyla en bestämd qvantitet af en vätska som på en 
gifven tid destillerades, äfvensom det förhållande i hvilket 
pipans storlek bör stå så väl till pannans, som till den mängd 
vatten man vill använda vid afkylningen samt lemnar härför 
ett utförligt matematiskt bevis. Efter offentliggörandet af 
denna afhandling fann Gadolin^ att en liknande apparat redan 
före honom blifvit uttänkt af prof. Weigel i Greifswald, hvil- 
ken sål. prioriteten till denna uppfinning tillhör*). Han be- 
gagnade denna apparat till den ofvan omtalade bestämningen 
af vattenångornas latenta värme**). 
Uti trenne i Åbo utgifna disputationer „De theoria calci- 
nationis“ (1792), „De theoria solutionis chemicae“ (1795) 
och "De speciebus solutionis chemicae“ (1797) söker Gado- 
lin att närmare utreda och precisera det begrepp, som man 
borde fästa vid termerna calcinatio och solutio. Han hyllar 
häri till fullo de nyare åsigter, som Lavoisier hade uttalat. 
Sålunda anser han att namnet calcinatio, som dittills be- 
tecknat hvarje genom eldens inverkan åstadkommen förän- 
dring af en kropp så att den blir pulverformig eller skör, 
i denna sin vidsträckta betydelse är fullkomligt olämpligt och 
inskränker den till det fall, att kroppen dervid tillika aftager 
i vigt och förlorar någon af sina beståndsdelar. — Lösnin- 
gar anser Gadolin liksom Lavoisier vara ett slags svagare 
kemiska föreningar och meddelar uti afh. „de speciebus so- 
*) Crell, Chem. Ann. 1792, I s. 373. 
**) Se sid. 140. 
