187 
någon anledning att sluta, det den vore sammansatt af flere 
ämnen. „Likväl vågar jag ej ännu yrka på en sådan ny upp- 
finning, så väl emedan det lilla förråd jag af den svarta 
stenen haft ej tillåtit mig at fullfölja försöken så vidt jag 
hade önskat; som ock emedan jag håller före at vetenska- 
pen skulle ske en större tjenst, om de flere i senare åren af 
chemici beskrifne nya jordarter kunde upplösas i enklare 
beståndsdelar, än att de enklas antal än vidare ökas“, slutar 
Gadolin sin afhandling. 
Denna upptäckt bekräftades emellertid kort härefter af 
Ekeherg"^)^ som år 1797 meddelade resultaten af en ny un- 
dersökning af stenarten, som med få undantag öfverens stämde 
med Gadolins. Emedan Ekeberg för sina undersökningar 
förfogade öfver en större qvantitet af ämnet än Gad,oliny 
hvilkens material dessutom var förorenadt af inblandad fält- 
spat, gaf hans analys ett annat förhållande emellan bestånds- 
delarne i stenarten. Se här en sammanställning af båda ana- 
lyserna. 
Gadolin 
Ekeherg 
S 1 O 2 , 
31, % 
25, «/o 
Fe^ 0^ 
12. % 
OO 
C 
Alo, O3 
19,7« 
4,5 7« 
Yt 0 
38, % 
47,5 «/„ 
Förlust 
— 
5, % 
100,— 
100,o — 
Åt denna jordart gaf Ekeherg namnet ytter jord och åt 
sjelfva mineralet yttersten med afseende på dess första fuçid- 
ort. Af tyskarne kallades jordarten Gadolinjord* **) ) och mine- 
ralet Gadolinit Det af Ekeherg gifna namnet fick jordar- 
ten behålla, men stenarten bär efter ytterjordens upptäckare 
*) Sv. vet, akad. handl. 1797, s. 156 ff. 
**) Jfr. BerzeliuSy Lärbok i kemien, I ed. 1, sid. 287. 
