189 
medlet vexlade i de flesta fall emellan V4 och lod. Bland 
dessa flussmedel må nämnas: pottaske alkali, alkali sodae, 
borax, koksalt, kalk, gips, flusspat, brända ben, magnesia» 
tungjord, alunjord, kiseljord, linolja, blyglete etc. De bäraf 
erhållna resultaten voro troligtvis icke alla nya, men för att 
göra framställningen af Gadolins kemiska verksamhet fullstän- 
dig vill jag här lemna en kort redogörelse för dem. Alla 
inblandningar af salter eller jordarter, borax undantagen, 
göra en större hetta nödvändig till jernkalkens reduktion, än 
den som behöfves för att reducera och smälta jernet ensamt 
med kol. Jeruprof som utan fluss anställes i stybbeshärd gifva 
några procent mindre regulus än då tjenlig fluss användes. 
Linolja blandad till profvet gör kornen spridda, men undan- 
rödjer hindret af alltför lätt flytande flusser. Kalk, magnesia 
och kiseljord förhindra icke jernets reduktion genom sin för- 
måga att förglasas med jernkalken, så framt de vid profvet 
förblifva osmälta, men tillåta icke den reducerade metallen 
att smälta och samlas till en regulus. Af dem alla är 
magnesian den skadligaste, ty den är icke blott ensam för 
sig osmältbar utan den motstår äfven i blandning med an- 
dra jordarter deras smältning. Tungjord och alunjord göra 
mindre hinder, ty i en sträng eld kan jernregulus erhållas 
utan någon annan fluss. Svårsmälta flusser som gifva en 
mycket seg slagg äro skadliga, ty de utestänga jernpartik- 
larne från kolets fulla inverkan; äfven om de gifva ett min- 
dre segt glas äro de icke lämpliga, ty de verka att jernet 
sprides i flere korn, hvarjemte jernkalken då lätt löses af 
slaggen. Alltför lätt smältbara flusser äro äfven olämpliga, 
ty de öfverdraga jernpartiklarne med en glashinna, hvari- 
genom kolets inflytande utestänges. Alkaliernas klorförenin- 
gar göra andra flussar benägna att upplösa jernkalken. Ej 
heller äro vitriolsyrans föreningar med alkalier och kalk att 
