197 
med på matematisk bevisa att detta med nödvändighet måste 
vara fallet, emedan, om Berzelii antagande vore rigtigt, tvenne 
ämnen endast i en enda proportion kunde förena sig med 
hvarandra. Detta bevis utgår likväl från en fullkomligt falsk 
grund och äfven Gadolin sjelf synes hafva haft någon aning 
om att hans deduktion icke var så alldeles felfri, ty han 
slutar besynnerligt nog med att erkänna, att han ej ville hålla 
på sin geometriska serie, då man ännu känner sä litet i detta 
ämne*). 
Hvad vidare kropparnes inre konstitution vidkommer 
anser Gadolin det vara mycket troligt, att alla kroppar äro 
kemiskt sammansatta, ehuru om många genom kemisk analys 
någon dylik kännedom icke vunnits och måhända icke ens 
kan vinnas**). Hela skillnaden emellan „enkla“ och „sam- 
mansatta“ kroppar skulle då bestå deri, att hos de förra före- 
ningen emellan de vägbara delarna är i högsta grad stark 
på samma gång som de krafter, af hvilka de skilda delarnes 
egenskaper före föreningen bero, i högsta måtto äro aflägs- 
nade, under det att hos de senare dessa egenskaper ännu 
till en del äro märkbara***). Orsaken till sammansatta 
kroppars yttre form ligger i de oändligt små minsta delar- 
nas form****). Dessa små delar äro för öfrigt begåfvade 
med de egenskaper som vi finna hos större massor af krop- 
parna f) och hos de sammansatta kropparna äro de olika 
ämnenas molekyler ställda bredvid hvarandra ff). 
De kemiska omsättningarna och de företeelser som åtfölja 
*) Pet. mém. sidd. 608—614. 
**) Hist, doctr. XI, Th. 15. 
***) ib. X, Th. 14. 
****) ib. X, Th. 13. 
t) ib. XI, Th. 18. 
tt) ib. XV, Th. 44. 
