199 
står alltid af samma förhållande emellan de motsatta elek- 
triciteterna*). De bortgående och de qvarstannande elektrici- 
teterna kunna närmast jemföras med det fria och latenta vär- 
met; i analogi härmed är äfven mängden såväl af fri som af 
latent elektricitet olika hos olika kroppar**). Kroppars sön- 
derdelning medelst eletricitet uppfattas så, att den vid hvar- 
dera polen afskiljda kroppen är laddad med ifrågavarande 
pols elektricitet***) och i öfverens stämmelse härmed är hos 
bränbara kroppar i allmänhet den negativa elektriciteten för- 
herrskande, ehuru hos dem derjemte förefinnes positiv elektri- 
citet till en liten del, hvilket bevisas af de eldfenomen, som 
åtfölja bränbara kroppars förening med hvarandra****). De 
bränbara kropparna blifva genom oxidationen basiska, neu- 
trala eller sura allt efter som den positiva elektriciteten utträn- 
ger deras negativa, tills den slutligen blir öfvervägandef). 
Vidare har erfarenheten visat, att bränbara kroppar starkast 
äro förenade med h varandra i de vigtsförhållanden, i h vilka 
de efter hvardera radikalens oxidation ingå i neutrala salter. 
I hvardera fallet måste derföre samma förhållanden ega rum 
emellan de motsatta elektriciteternaff). Orsaken till affini- 
teten emellan salternas beståndsdelar ligger således till en 
betydlig grad uti radikalerna sjelfva och Gadolin gör häraf 
en vigtig tillämpning vid utvecklingen af sin teori på sal- 
terna. Genom att syrans och basens radikaler ömsesidigt 
mätta h varan dra behöfver han nemligen icke vidare fästa sig 
vid dem, utan har endast att granska det inflytande som 
*) Pet. mém. sidd. 618, 621 ff. 
**) Hist, doctr. XII, Th. 23, 28. 
ib. XII, Th. 24, 25. 
ib. XIII, Th. 29. 
t) ib. XIV, Th. 36. 
tt) ib. XIII, Th. 31. 
