203 
imaginära ämnen, som anses för syror och baser beröfvade 
det för deras fria tillvaro nödvändiga vattet, hvilket de vid 
frigörandet ur salterna åter upptaga*). 
Denna teori hvars grunddrag jag nu sökt framställa 
synes aldrig hafva blifvit mera beaktad; orsaken härtill är 
också lätt att finna. Den i de petersburgska handlingarna 
publicerade afhandlingen behandlar nemligen hufvudsakligen 
salterna och för att vinna en till fyllest görande känne- 
dom om teorien i dess helhet äro de i det föregående ofta 
omnämda teserna oundgängligt nödvändiga. Men dessa teser, 
vidfogade en serie akademiska afhandlingar, kunde natur- 
ligtvis aldrig komma till någon större vetenskaplig offent- 
lighet och måste dessutom alltid a priori anses såsom en 
bisak i jembredd med sjelfva disputationerna. Slutligen 
försvårar äfven den aforistiska form som der är använd 
i hög grad erhållandet af en klar öfversigt. Vi måste 
derföre betrakta denna teori hufvudsakligen ur synpunk- 
ten af dess betydelse för uppfattningen af Gadolins veten- 
skapliga karakter. Han har i denna teori följt den väg 
som Davy först inslog i kemin och man finner i den många 
spår såväl af denne som af Berzelii tidigare arbeten. Davy 
hade år 1812 lärt att de kemiska fenomenen icke äro föror- 
sakade af de elektriska, att de äro skiljda fenomen, men för- 
orsakade af samma kraft i det ena fallet verkande på mas- 
sorna i det andra på smådelarna**). Berzelius^ som samma 
år på det bestämdaste åtskiljer elektrisk kraft och kemisk 
frändskap***), sammanfattar år 1818 då han första gången 
offentliggjorde sitt system i dess fulla utveckling, detta i 
följande ord: „kemisk affinitet med alla dess variationer är 
*) Oadolin, Systema fossilium, sidd. 3, 4. 
pavÿ Elements of chemical philosophy I 1812, sidd. 164 ff, 
***) Berzelius, Vet. akad. handl. 1812, sidd. 166 — 185, 
