205 
försök att derur draga så vigtiga och så djuptgående slut- 
satser som han gjorde. Men Ritters tanke var falsk och Ga- 
doUns teori måste derföre ohjelpligen falla, isynnerhet som 
Rittevy då GadoUns afhandling utkom , längesedan var död och 
hans hypotes väl nästan helt och hållet öfvergifven. Detta 
gjorde äfven, att GadoUns i de petersburgska memoirerna in- 
tagna afhandling icke kunde vinna någon genklang, ty han 
behandlar deri denna fråga med en så stor utförlighet att den 
i början synes vara af en större betydelse för hela teorin, än 
den i sjelfva verket är*). 
Ungefär samtidigt med det Gadolin sålunda utförligare 
framställde sina allmänna teoretiska åsigter var han äfven 
sysselsatt med utarbetandet af en historia öfver den kemiska 
frändskapslärans utveckling, hvilken historia han i disputa- 
tionsform utgaf åren 1815 — 1819. — Ehuru väl, säger han, 
redan från de tider, då Baco af Verulam och Robert Boyle 
lärde, naturvetenskaperna gingo bättre öden till möte, så 
kan man likväl knappast före början af det 18:de seklet 
tala om en vetenskaplig kemi, hvars grundläggare då vore 
Becher och Stahl. Såsom skäl för denna åsigt, densamma 
hyste äfven Berthollet**)^ anför han att först desse män infört 
lärorna att alla kemiska fenomen bero af krafter som sam- 
manhålla kropparnes minsta delar, att alla föreningar upp- 
komma genom en enkel verkan af dessa krafter samt att 
alla söderdelningar hafva till orsak en sträfvan hos bestånds- 
delarne att ingå andra föreningar. Åsigterna om dessa kraf- 
ters uppkomst och om kropparnes konstitution voro i början 
*) Jfr. här ofvan sid. 200. 
**) Kopp, Eatw. d. Chemie sid. 88. 
