206 
något dunkla och orediga till dess Geoffroy d. ä. uti sin 
„Table des rapports chimiques'^ kort och koncist framstalde 
de lagar om de vigtigaste kemiska processer, som genom 
honom och hans föregångare blifvit utredda. Den härige- 
nom inslagna rigtningen fortsattes af andra, tills det Tor- 
hern Bergman slutligen bäst och utförligast utvecklade dessa 
åsigter. Emellertid gjorde sig småningom känbart ett allt 
större behof af kunskap; det var ej nog att känna blott den 
ordning i hvilken flere enskilda ämnen ingå förening med en 
viss gifven kropp, utan man ville äfven uppdaga storleken af 
sjelfva de attraherande krafterna. Detta mål sökte man på 
olika vägar att uppnå: bäst lyckades undersökningarne om 
de* vigtsmängder af olika kroppar som voro tillräckliga och 
nödvändiga till en ömsesidig mättning; denna riktnings för- 
nämsta representanter voro Wenzel^ Richter och Kirioan. 
Men en ny period inleddes ungefär samtidigt genom Bert- 
holletj som visade att kropparnes kemiska frändskap icke 
beror blott af deras egen beskaffenhet utan jemväl af de 
vigtsförhållanden i hvilka de vid hvarje tillfälle deltaga i 
reaktionen och att derföre antagandet af en konstant fränd- 
skaps ordning måste öfvergifvas. Slutligen har den vidgade 
kännedomen om det nära sambandet emellan elektriciteten och 
den kemiska frändskapen ledit till teorier om att hela den 
kemiska affiniteten är beroende af elektriciteten, hvilka teorier 
i hög grad synes öfverens stämma med alla kända fakta, så 
att man kan hoppas att derigenom en dag läran om affini- 
teten skall framstå i ökad klarhet. I öfverens stämmelse 
med denna öfversigt indelar Gadolin den kemiska frändskaps- 
lärans utvecklig i fyra perioder, den första omfattande kemi- 
sternas försök att bestämma den enkla frändskaps ordningen, 
den andra försöken att derjemte finna dennas storlek, den 
