207 
tredje Berthollets lära och den fjerde de elektrokemiska teo- 
rierna. 
Gadolin har anlaggt detta arbete uti en mycket stor 
skala, derföre hinner han på 204 sidor i qvart-fortmat icke 
behandla mer än de tvenne första perioderna, hvarmed han 
äfven slutar. Orsaken till denna utförlighet — hvari detta 
arbete är ensamt bland alla Gadolins skrifter — ligger enligt 
min tanke uti hans sträfvan att vid sin teckning af veten- 
skapens utveckling iakttaga den största möjliga noggranhet 
och opartiskhet: han uppsöker alla de orsaker som föror- 
sakade ändring af de äldre lärorna, han meddelar långa 
utdrag ur författarnes olika frändskaps-tabeller, han fram- 
ställer Richters serier med samma utförlighet och tilldelar 
honom hans rätta plats i kemiens historia, som så länge i 
andra mera än Gadolins kända arbeten varit tilldelad Wen- 
zel*). Gadolins historia har genom allt detta blifvit ej blott 
en framställning af vetenskapens utveckling utan tillika en 
med synnerlig omsorg gjord material samling, hvilken om- 
ständighet dock har den olägenheten med sig att det ej 
är njutbart för andra än dem som vilja göra källforsknin- 
gar uti den del af kemins historia, som ifrågavarande ar- 
bete omfattar, och hvilka äfven häraf skola hafva en mycket 
stor nytta. 
Gadolins sista större arbeten beröra det mineralogiska 
systemet. Genom den storartade utveckling som kemin genom 
DaltonSy Davys och Berzelii arbeten vunnit, genom det rik- 
haltiga och utmärkta material af mineralanalyser som genom 
Klaprofhsy Berzelii^ Vauqiielinsy Buchholtz's och flere andras flit 
*) Koppy Entw. d. Chemie, s. 251. 
