211 
namnen t. ex. sulfate de potasse. Denna indelning adopte- 
rades äfven af öfriga kemister, men, då de skulle öfversätta 
nomenklaturen hvar och en till sitt språk, hände det icke 
bättre än att de, med bibehållande af genusindelningen efter 
syran, satte syrans namn såsom attribut till basens, t. ex. 
schwefelsaures kali, o. s. v. Gadolin anmärker i en dispu- 
tation*) (1807) det oegentliga häri och föreslår, i likhet med 
hvad han redan gjorde i sin „Inledning til Chemien“, att 
indela salterna i slägten efter deras baser, emedan han anser 
att ett salt i mycket högre grad är karakteriseradt af sin bas än 
af sin syra. Såsom exempel på den af honom i detta afseende 
föreslagna nomenklaturen vill jag anföra Ferras för jernoxi- 
dulens, Ferris för jernoxidens salter. (Suffixet as betecknar 
salter der basen är tillräckligt stark att mätta syran, ändel- 
sen is de salter der genom basens mindre skarpt utpräglade 
basiska natur en fullständig mättning knappt någonsin kan 
erhållas). 
Så rätt Gadolin har i sitt yttrande alt salter i all- 
mänhet bättre karakteriseras af basen än af syran, har lik- 
väl, så vidt jag känner, denna nomenklatur aldrig blifvit 
använd, icke ens af honom sjelf. Omkring ett decennium 
senare säger han, att han, oaktadt de förändringar som af 
en eller annan annan anledning blifvit föreslagna i Lavoi- 
siers nomenklatur, dock vill följa den såsom öfverträffande 
de öfriga i filosofisk konstruktion och icke heller i smakfullhet 
underlägsen någon af dem**). 
Af den svenske superkargören i Kina J. Bladh hade 
Gadolin erhållit några bitar af den hvita metall-legering som 
*) Gadolin, De nomenclatura salium. Åbo 1807. 
**) Gadolin, Hist doctr. de aff. chem., sid. 114. 
