13 
grad än hos någon af hans föregångare, såsom lätt ses af följande uppräkning : Marchantia 
pcdcacea, Grimaldia androgyna, S2)Jicerocarpus MicJielii, Fossomhronia angidosa (och ccespitifor- 
mis?), Clieiloscyplms polyanthos, Saccogyna viticidosa, Galypogeia flagellifera, Sotdhbya stUlici- 
diorum, Jimgermcmia nigrella?, tiirbincda, Martinellia rcsuptinata, Lc^jewiea cavifoUa och in- 
consp>icua, Forella Icevigata och pilaty^ohjlla p. vtdgaris, Blasia pusilla, Corsinia coriandrina, 
Tessellina p)tjramidata, samt slutligen Biccia lamellosa, tumida, minima, cavernosa och MiclielU. 
Slägtena kan man säga vara nya utan undantag, nemligen Marchantia, llepatica, Targionia, 
Sp)hcerocarp)us, Lumdaria, Marsilia, Jungermania, Muscoides, Anthoceros, Blasia och Biccia. 
Det är först i andra decenniet af innevarande århundrade som den af Micheli gjorda indel- 
ningen af lefvermossorna genom en annan utmärkt italienare. Raddi, kommit till heder, ända 
till dess gjorde författarne endast baksteg så väl i afseende på systemet som ock slägten och 
delvis äfven arter. 
Tre år senare anträdde den 25-årige Linné (född 1707 och död 1778) sin resa 
genom Lappmarkerna och medförde derifrån tvänne nya lefvermossor, dem han först i Act. 
Ut. sc. SuccicB, 4, P. 1 (1735) och senare (1737) i sin Flora lapxwnica i korthet diagnosti- 
cerade, nemligen Blepdiarosia ciliaris och Chandonantlms setiformis. Den andra af dessa 
hegge söker man fåfängt i alla andra af Linnés skrifter, hon blef totalt bortglömd, ända 
till dess att Ehrhart, hans bästa lärjunge, åter drog fram henne i ljuset, fast utan att veta 
att hans store mästare redan långt tidigare upptäckt och beskrifvit henne. 
En engelsk läkare vid namn John Clayton (född omkring 1685, död 1773), som 
öfverflyttat till Virginien, gjorde derstädes vackra insamlingar, hvilka han visserligen benämnde, 
men skickade dem till den berömde J. Fr. Gronovius, senator i Leyden, för att offentliggö- 
ras. Detta skedde äfven i Flora virginica, hvars första del utkom 1739 och hvarest vi finna 
en Lichen terrestris p)ileakis Clayt. n. 377, numera kallad Asterella tenella (Fimbriaria tenella 
p. porphyrocephala). 
Såsom nyss förut blifvit anmärkt, har Dillenii Historia muscorum (af 1741) icke 
för lefvermossorna den betydelse, som Micheli’s verk, huru noggrannt hon än må vara 
utarbetad, ty, om vi jemföra begges opera, skola vi genast finna att Dillen är öfverlägsen 
blott i arternas beskrifning, synonymer och i skildringen af deras ståndorter, men deremot 
underlägsen i uppfattningen af systemet, genusbegreppet och deras allmänna morfologi, samt 
i finare undersökningar, så att han alls icke äger den rediga bild af blomställningens och 
fruktens olika delar som Micheli 12 år tidigare visat sig innehafva, dessutom händer det 
Dillen någon gång att han misstager hanplantan vara skilj d från honplantan, så t. ex. upp- 
ställer han hanen af Porella pinnata såsom ett eget genus (Forella eller, på inledningens 
sista sida, Foronia), honan deremot såsom en art af lAchenastrim. Micheli deremot visar 
både i tryck och i bild att de endast äro olika könsplantor af samma species, hvarpå bland 
talrika exempel den närbeslägtade Forella platyphylla må anföras. Ej heller lyckades Dillen 
