11 
och ined af Linné, ehuru denne i olika arbeten visar sig vacklande och förklarar frukten än 
vara ståndare än åter verkligt fröalstrande organ. Det var Schmidel och Hcdwig, begge 
tillhörande den postlinnéanska tiden, förbehållet att vederlägga denna falska åsigt. Dillen 
var född i Darmstadt 16S7, lärde botanik i Giessen och förmåddes af den rike engelsmannen 
Will. Sherard, förut konsul i Smyrna, att ölVerflytta till England, hvarest samme hans gyn- 
nare och välgörare åt honom inrättade en profession vid universitätet i Oxford, en belätt- 
ning som han innehade ännu vid sin död år 1747. Han var särdeles flitig och noggrann i 
sina undersökningar, samt ritade och graverade sjelf sina taflor, hvarför dessa äfven utmärka 
o 
sig genom sin, isynnerhet för den tiden, stora fullständighet och naturtrohet. Ar 1718 ut- 
gaf han Catalogus plantarum i^pontc circa Gissam nasccniium, med ett Appcnidix (af 1719), 
deri han delar lefvermossorna i 2 slägtcn, Lichen och LichruasInDn, det förra motsvarande 
hufvudsakligast 3'Iarchantiacecc och Anthoccrotaccce, det senare åter Jiingcrmaniacere. Den när- 
mare redogörelsen för de olika arterna tinnes i slutet af denna iqopsats i sammanhang med 
de öfrige författarnes. 
Samma år eller 1718 utkom första upplagan af Flora jcncnsis, hvars förtattare 
Heinr. Dernh. lUipp (född 1G88, död 1719) deri visserligen uppställde ett nytt slägte 
Jmigermania, men dels icke beskref detsamma, dels lät det omfatta de mest olikartade for- 
mer (se längre ned!), så att han svårligen kan erkännas såsom auktor för detta stora genus. 
Andra upplagan utgafs 172G, men ej heller denna innehåller någon art som ej redan förut 
vore känd. 
Nu uppträdde på vetenskapens arena en fransman, utmärkt genom sina noggranna 
iakttagelser, nemligen Sebastien Vaillant (född 1GG9 och död 1722). Hans förtjenster 
om det allmänna systemet höra icke hit, utan endast för så vidt de röra vårt ämne. Hans 
publikationer öfver sporväxterna utgåfvos först efter hans död af den berömde H. Boerhaave, 
nemligen år 1723 Froärornus och 1727 Botamicon ])ayiy;k'usc, deruti han up]) tager tvänne 
slägten, IlexKitica och llcpaticoulcs, gränserna dem emellan finnas dock ickc angifna, hvart- 
dera med en ny art, nemligen Iliccia crgstallina (Hepatica) och l^irdla platgphgTloklcs 
des). Hvad som särskildt gör det senare arbetet utmärkt i sitt slag äro dc riktigt mäster- 
liga figurerna. 
Sgnop)sis stirp}ium hrifannkanim af J. Bay upplefde åter en ny (den tredje) upplaga, 
som ombesörjdes af Dillen och offentliggjordes år 1724. Här finna vi den första noggran- 
nare framställningen af allt hvad af mossor insamlats i Britannien. Lefvermossorna återfinnas 
under fyra slägtnamn: Ulva (några sterila frondosa former, de flesta likeardice) , Alnnnn 
(sect. 2, begge arter af Kantia), Lklimastrnm. (omfattande Jungcrmaniacece, samt Targkmia 
och AntJioceros) och Lkhcn (Marchantiacéer). Såsom nya må lietecknas Bkcardia xmvnatifida? 
var. denticidata, B. latifrons var. shmata, Alariinellia gracilis och Behoulia hcmisjkiccrica, samt 
