0 
clerför iiiiieliållet ocli offentliggjorde i Journal of Boiamj Febr. 1874 en uppsats under titel 
,,TAc Mosses of Biidälc'‘s llortiis siccus^f livari afhandlas 28 arter Ijefverniossor, 2 llvitinossor 
och 108 Bladmossor (deraf G6 akrokarpa ocli 42 pleurokarpa), åtföljda af agarens och andras 
benämningar, samt alla insamlade i Britannien; deraf kunna vi sluta att de gamles känne- 
dom om mossorna alls icke var så ringa som allmänt antages. I densamma förekomma, 
delvis under egna namn i den gamla stilen, åtskilliga nya lefvermossor, ncmligcn Bnillania 
nervösa och Teneriffce, Lepiäonia replans, Borella leevhjata a. et [ii, B. fimya (Richardson), 
Nardia emarginafa (Do o dy), Clieiloseijplius pohjanfhos, Baz^sania trdohata, MartinelUa un- 
didata, samt MeBgeria eonjugata och Lejneolea oehroleuea. Beträffande J\lr Buddles lefnads- 
öden, må vara nog säga att han var prest i Essex och dog år 1715. 
I Frankrike hade ock under samma tid några hittills förbigångna arter iakttagits. 
Så finna vi i Tourneforts Jlisf. plant. Bar is, 1G98, under namn af Mn.seus den vackra 
Trichoeolea fomentella och i samma författares Jnsfitutiones rel lierharice, 1 (1700), en Liehen 
anapodocarpos Pliimier (en fransk munk tillhörande Franciscaner orden, född IGGG och död 
1704), den sydamerikanska Marelmnfia ehenopoda, ehuru medgifvas måste att hvarken be- 
skrifningen eller en i ett annat arbete senare lemnad figur kunna just anses för att vara 
särdeles lyckade, samt sannolikt äfven Lophoeolea minor och Borella plalgpliglloides, en sak 
som kan afgöras blott genom granskning af originalexemplar. Jos. Pitton med binamnet 
de Tournefort (född 1G5G och död 1708 såsom Professor vid Jardin des Blantes) är en af 
botanikens ryktbaraste män, emedan i det senare arbetet {Insf. r. It.) tyngdpunkten ligger i 
begränsningen af slägtena, som bättre än någonsin förut särskiljas och dessutom nu ändtligen 
äro försedda med beskrifningar, då man hittills för det mesta åtnöjt sig med nakna namnen, 
hvilket måste erkännas såsom ett synnerligt stort framsteg inom den deskriptiva örtkunskapen. 
Deremot är hans system ej nämnvärdt, såsom betydligt sämre än det äldre af Ray uppställda, 
i det han t. ex. skiljer hvarken frö- och sporväxter eller di- och monokotyledoner från 
hvarandra. Denna method rörande slägtenas skarpare och naturligare begränsning eggade 
andra att tillämpa densamma äfven på sådana afdelningar som af Tournefort blifvit styfmo- 
derligt behandlade eller alldeles försummade. Så offentliggjorde Jean Marchant, medlem 
af franska akademien, född omkring år 1G50 och död 1738, i Vllistoire de VA.eadéniie des 
Seienees de Baris 1713 ett nytt slägte bland Hepafiece, hvilket han efter sin fäder =‘') kallade 
British Museimi. Mcn, då tryckningen ombesörjdes af en i muscologi oerfaren person, som uteslutit alla 
icke engelska arter, samt äfven förbigått åtskilliga sådana, så att i redogörelsen ej mindre än 73 numror sak- 
nas, torde vi en annan gång återkomma till denna lika intressanta som vigtiga samling. 
*) Härom lemnar Buxbaum (se längre ned i texten!), då han omtalar sin Mvseus capillaceus aphyllos, 
capitido crasso hivedvi (vår nuvarande Brixbavmia aphijUa), följande något skarpa anmärkning: ,,Marcliantii 
ad exem2}ltcm el ego a Paire meo volvi mulnare nomen. Sed venil mild in menlem vv.lpes, <jrd deridehalnr (d> (diis, 
(juod uvas non pro se sed pro aprota poscerel matre“. 
2 
