6 
sedan Aristoteles och Theoplirastos. Ännu i dag är hans Finax ett samlingsverk, utan 
hvilket man knappt kan orientera sig i växtkunskapen före honom. C. Bauhinus hafva vi 
särskildt att tacka för kännedomen om en andra lefvermossa, nemligen GhomiocarxJon qua- 
dratus (Preissia commutata), af honom dock uppfattad blott såsom en varietät af Muscus 
fontanns sive Ilejoatica aquatica d. v. s. af MarcJi. polymorplia. 
Den omhvälfning som åstadkommits genom De lihri sedecim, utgifna och 
författade år 1583 af italienaren Andrea Cfesalpino, professor i Pisa född 1519 och död 
1603, och som bestod dels i en vida skarpare och mera methodisk behandling af botanikens 
allmänna theoretiska delar, dels ock i noggrannare ofta i de minsta detaljer gående under- 
sökning af skilda organer, hvarvid synnerligt afseende fästades vid generationsorganerna, 
såsom frukt och frö (utan att man ändock hade snart sagdt någon om ens dunkel aning 
om dessa organers uj)pgift och förhållande till hvarandra), samt slutligen i att alla begrepp 
voro affattado på det mest koncisa, klara och lakoniska sätt, kunde naturligtvis ej annat än 
på det kraftigaste inverka på vetenskapen och ej minst på kännedomen om de lägre växterna. 
Ty dessa erfordrade forskare hvilka voro vana att fästa sig vid de minsta kännetecken. 
Derför se vi ock att, sedan nyssnämnda epokgörande verk hunnit bli mera bekant, krypto- 
gamernas studium tar fast och tillväxer både i intensität och extensität. Så utkom år 1616 
3Iinus cognitariim rariorumqiie nostro coelo orientiuni stirpium sxcppaai?, af en neapolitanare 
af hög börd Fabius Colonna (Columna), född år 1567 och som af svår epilepsi förmåddes 
vinnlägga sig om växternas scientia amahilis; han blef senare ståthållare i Calabrien och 
samtidigt (!) utnämnd till professor i Neapel, hvarest han afsomnade år 1640. I denna bok 
afbildas och beskrifvas ganska noga tre nya frondosa lefvermossor, nemligen Ileqyatica conica, 
Mcrlcia endivicefolia och Targionia liypophyUa, alla bärande slägtnamnet Lichen. 
Det var likväl först under den senare hälften af 1600-talet, som lefvermossorna be- 
gynte mera uppmärksammas, hvilket till en stor del måste anses sammanhänga med frågan 
om de optiska hjelpmedlen. Visserligen hade redan år 1620 Cornelius Drebbel och Zach. 
*) För genomseendet af detta vigtiga verk äfvensom ock för åtskilliga andra här nedan anförda står jag 
i den största förbindelse hos Akademikern Maximo wicz i S:t Petersburg. Dessutom får jag betyga min varma 
erkänsla för alla de afskrifter jag vid bebof erhållit från Bibliothekarien A. Ahlstrand och Dr C. F. Ny- 
man i Stockholm. 
**) „Muscus fontanns sive Hepatica aquatica: hunc triplicem hahemus, majorem et minorem, Hepaticm 
nomine a Lobelio, Tabernsemontano et aliis depictum, his tertium addere lubet, ab illis diversum, quem 
Muscimi fontanum capitulis racemosis vocamus: hic foliis est longe minoribus, squamarum instar junctis, pallide 
virentibus, et nonnihil hirsutis, inter qua3 quam plurimi pediculi capillacei, biunciales, nudi efferuntur, quorum 
singuli capitulum parvum instar racemi compactum, et rufescens sustinent, quantum ex sicco, a D. Sigfrido« 
(Med. Prof. i Helmstädt i Braunschweig) „misso, colligere licuit:“ Prodr., p. 152, n. 15. Senare i Pinax stäl- 
ler han upp henne såsom egen art, under namn af Lichen petrceus muscosus racemosus, p. 362, n. 4. 
