4 
trifvas i vatten, clerför troligen detsamma som våra bönders „Vattenlin“ (Confervcu m. fl. 
alger). Samma lefvermossa omtalas af Dioskorides (Dioskurides Pedanios eller Pedakios) 
i hans pharmakologiska arbeten (Lib. 4, cap. 5) med följande ord; „Lic7ien, qui petris inna- 
scitur et ab aliquibiis Brijon appellatur, est ceu Mi(,scus rosciäis petris inlicerens. Is impositiis 
inflammationes lenit ac impetigini medetur; juvat et arqmtos et äefluxionibus oris ac linguce 
siiecurrit^^ , Dioskorides var fran Anazarbos i Kilikia och verkade sasom läkaie iindei midten 
af första seklet efter Christiis; han hade föresatt sig den stora uppgiften att samla och efter 
egen undersökning beskrifva alla på hans tid använda läkemedel och deras inverkan pa djur- 
kroppen, resultatet blef nyssnämnda arbeten, som sedermera sammanslogos och utkommo 
under den gemensamma titeln; Opera^ qvce exstant, omnia (1598). Äfven den stora kompila- 
torn Plinius den äldre (Cajus Secundus Major), hvilken såsom bekant föddes år 23 e. Chr. 
i Comum (Como) och omkom genom kolsyreförgiftning vid Vesuvii utbrott år 79, skildrar 
samma Marchantia med följande ord (Lib. 26, cap. 4) ; „Liclien in LicJienis remediis omnibus 
prmfertnr, inde nornine invento. Nascitur in saxosis^ folio %mo ad radicem lato, caide uno 
parvo, longis foliis dependentibus. Est almd genus LieJienis, petris totum mhcerens, ut Mu- 
sens, qui et iq)se iUinitur‘'-. Att Plinius med denna beskrifning afsett endast den i hela vår 
verldsdel allmänna M. qjolijmorpha synes deraf att han kallar stambladet (frons); „folmm 
mmm latiim‘‘, det från detsamma uppskjutande gemensamma frukthufvudskaftet; „caulis''‘ 
och fruktfästets smala nedböjda flikar; „folia longa dependentia^^ . Denna knapphändiga be- 
skrifning är likväl så klar att det svårligen finnes rum för någon annan tydning, särskildt 
då den sista termen slår endast in på den i fråga varande mossan. 
Under 16;de seklet befattade sig örtkännarne knajDpt med någonting annat än att 
kommentera Theophrastos, Plinius m. fl., men isynnerhet Dioskorides, samt att försöka i sina 
hemland (Tyskland m. fl. 1.) återfinna de af dem skildrade växter från Orienten och Medel- 
hafvets östra trakter, hvilket fåfänga arbete måste orsaka många svåra misstag. Under 
hela denna långa tid upptäcktes oek ej enda lefvermossa, utan åtnöjde sig författarne med 
att på alla möjliga variationer uteslutande upprepa den nyssnämnda arten, som än kallas 
Hepatica (Platearius, Lib. med. simpl. 1497; ital. Lichene, hispan. Figadella Tabernsemonta- 
nus, Kreuterb. 1588), än Liclien eller LecJien (apulis Jecoraria och Ficatélla Hermolaus, 
Coroll. 1516), än Hepataria eller Jecoraria (Brunfels, Herb. icon. 1530), än Ptdmonaria 
(Braunschweig, Distillirb. 1533), än Adarces (Kyff, Diosc. med. mat. 1543) o. s. v., de fleste 
vidfoga äfven mer eller mindre lyckade träsnitt, så att man fullkomligt vet hvilken växt 
det är fråga om. Deremot beskrefvos under denna period ett ej ringa tal blad- jemte ett 
par hvitmossor. Orsaken härtill måste sökas deri att lefvermossornas frukt mycket hastigt 
försvinner, såsom i moget och framskjutet tillstånd frisk vanligen blott ett par dagar, livar- 
jemte hela växten är liten och bräcklig samt bildar nästan alltid låga nedtryckta tufvor; de 
största af dem, nemligen de frondosa, uppmärksammades också naturligtvis först, så att 
