34 
6. Na vlhkých lukách 
středního Polabí (u lesa Dou- 
bice blíže Sadské a u Liblic 
blíže Všetat) a v jižní IMoravě 
(u Mikulova, Čejce, Lednice), 
jakož i u Josefova, blíže Kold- 
štýna v Jeseníku vyskytuje se 
jako vzácnost ž. jedno- 
duchá (T. simplex L. — obr. 
50) s lodyhou hranatě r ý- 
hovanou a obyčejně je- 
dnoduchou, teprve na vr- 
cholku v latu květní se roz- 
větvující. Lístky 2 — 3kráte 
zpeřených listů jsou klíno- 
bývají blanité palístky {d). Drobné kvítky {F) stojí přímo v bohaté, vrcho- 
ličnaté latě; mají nepatrné, bílé nebo bledě fialové, záhy opadavé okvětí 
a četné tyčinky (a), jejichž fialové nitky jsou silně ztloustlé a mnohem delší 
žlutých prašníků. Fialovým zbarvením lákají k sobě všeliký hmyz, který, ač ve 
květech medu nenalézá, přece k přenášení pylu přispívá. Z pestíků vyvinují se 
hruštičkovité, křídlatě trojhranné nažky (/) — tak že je může vítr daleko roznášeti 
- které oproti nažkám všech ostatních druhů žluťuch jsou stopkaté a pře- 
vislé. Roste v horských lesích nejraději u potokův a na skalách. Někdy se také 
pěstuje v zahrádkách pro 
okrasu. Čerstvé listy obsa- 
hují žluté bar\ávo, jehož 
možno užiti k barv^ení vlny. 
Květy skýtají dobré pastv^y 
včelám. 
50. Zluťucha jednoduchá. 
5 1 . Plamének přímý. 
P poupě ; F podélný řez květem ; o okvětí, a tyčinky, p pestíky. 
vité a vpředu většinou 3klané. Květy v jehlancovité, konečné latě jsou nící; pře- 
visle jejich^ tyčinky mají prašníky kratičce špičkaté, kdežto prašníky ž. menší 
a smrdute, jimž _^tento^ druh vnějškem celkem se podobá, mají prašníky prota- 
žené v delší osinku. 
P^ozn. U nas vyskytující se byliny tohoto druhu mají lístky úzce klíno\áté, 
na horní časti lodyhy čarkovite a za čerstva na líci více méně lesklé; náležejí tudíž dle 
Obomeho k odr. /?. tenuiíolium (ž. tenkolistá), kterouž Wildenov považuje za 
druh samostatný, nazývaje ji ž. h 1 a d ý š o 1 i s t o u (Th. laserpitiifolium). 
