40 
atd. až do středu, jak pověděno bylo u upolínu (str. 38). Pestíky, jichž bývá 3-10, 
mění se po zúrodnění blizen ve vícesemenné měchýřky. 
Č. zelená roste místy (v Čechách zejmena v Krkonoších, Orlických horách a 
krajině žatecko-teplické) v horských lesích a kvete záhy na jaře, někdy již v první 
polovici března. Často pěstuje se též v selských zahrádkách. Kořene jejího, který 
za čerstva odporně zapáchá, s po- 
čátku sladce, pak však štiplavě chutná 
a dávení, ba i smrt působí, užívalo 
se v lékařství. Na prášek jsa roze- 
mlet nutí ke kýchání, „ěmýrá do nosu 
přijat'', jak praví Rosa, odvozuje 
chybně etymologii českého jména. Ji- 
nak říkají ěemeřici též kýchavice, 
ěemerka a sv. Ducha koření. 
61. Podélné řezy kveteni cemeřice zelené. 
A v prv ní době (bliznové), B v pozdější době (prašníkové) ; 
m medníkv. 
6 2 . Cerneřice Čei ná ; 
2. Č. Černá (H. niger L. — 
obr. 62) jinak kýchavka, černé 
koření zvaná, podobá se listy druhu 
předcházejícímu, má však lodyhu 
jednoduchou, po celé délce bez- 
listou, nejěastěji 1 — 2květou a květy 
přímé, bílé nebo načervenalé, po- 
dobné ovšem stavby jako č. zelená. 
Roste hojně v jižnější Evropě, 
zejmena v Řecku; u nás ji pěstují 
v horských zahrádkách. Kvete ně- 
kdy už^ v prosinci. 
Černý kořen její jeví tytéž 
vlastnosti jako kořen čem. zelené a 
to v míře ještě vyšší, jedovaté šťávy, 
která proniká všechny části rostliny, 
zvláště však kořen, a jest rostlině 
k ochraně proti některým býložra- 
vým živočichům, užívá se dosud 
v lékařství v chorobách duševních 
(zvláště proti zádumčivosti). Ve sta- 
rém věku dařila se nej lepší čemeřice 
černá na horách v okolí řeckého 
města Anticyry (v jzáp. Fokidě)k 
Rod IS. žlu- 
ťuch ovitá (Isopyrum^ thalictroides^ 
L., Muschelblůmchen — obr. 63) vy- 
hání ze svazčitého oddenku útlou, 
1 — 3 dm vysokou lodyhu a na spodu 
jejím listy připomínající listy ně- 
kterých žluťuch, t. j. 2krát trojčetné, 
složené z lístků vejčitých, na širším. 
Odtud vzalo původ latinské řčení »Nonne \ás Anticyram navigare?« (t. j. »snad 
nechceš plouti do Anticyry ?«), a řecké é AvxixvQaq ooi (t. j. »jest ti třeba Anticyiy^«), 
jak říkalo se tomu, kdo se zdál býti slabého rozumu. 
‘Ů Jméno to v^^skytuje se již u Plinia a Dioscorida, ale vztahuje se na jiné rostliny. 
Jest složeninou z řec. Xooq = stejný -f- Jívgóg = pšenice. Proč na tuto rostlinu bylo pře- 
neseno, nelze ^'\•světliti. Také české jméno těžko ^ysvětliti; v Preslově Rostlináři slově 
zapalice ku ku vík. 
‘b Slož. z řec. éá/.i^rgor = žluťucha -(- -síói]g = podobný. 
