Éácl II. Dřišťálovité (Berberideae) 
jsou kře nebo vytrvalé byliny se střídavými listy a pravidelnými, dokonalými, 
4četnými nebo bčetnými květy, jejichž podplodní tyčinky stojí před plátky 
korunními a zralé prašníky otvírají se nahoře dvěma postranními chlopněmi. 
Ze svrchního, jednoduchého (jediným plodolistem tvořeného) semeníku vy- 
vinuje se buď bobule nebo tobolka. 
Z naší květeny patří sem pouze 2 rody: dřišťál (Berberis) a škornice 
(Epimedium). 
Rod 1. obecný (Berberis'^ vulgaris L., Sauerdorn - obr. 89), 
místy van čár zvaný, jest keř s vejčitými, jemnoostnitě pilovitými listy, jež vy- 
růstají po stranách větví ve svazečkách na velice zkrácených větévkách z úžlabí 
trnů, nejčastěji Sklanných. Tyto trny, jež chrání mladé pupeny a mladé listy od 
sežrání býložravými zvířaty (obr. 90 A), dlužno považovali za přeměněné listy, 
jichž střední a postranní 2 nervy spodní značně sesílily, jak dobře o tom svědčí 
různé, lupenovité tvary přechodní (obr. 90 B). Nepříjemně páchnoucí květy (obr. 91 A 
a obr. 92), rozvíjející se v máji, jsou sestaveny v převislé hrozny a jsou sedmi- 
kruhé (heptacyklické), což jest v rostlinstvu velice řídkým zjevem. Mají totiž 6 
žlutých lístků kališných (i), ve 2 troj četných kruzích, 6 žlutých, mískovitě prohlou- 
bených plátků korunních (í), každý na spodu se 2 medovými žlázkami (m), také ve 
2 trojčetných kruzích, a 6 tyčinek, které stojí před plátky korunními, jsouce jimi 
chráněny před deštěm a to též ve 2 trojčetných kruzích. Prašníky (obr. 91 B) 
neotvírají se podélnými skulinami — jak tomu jest u valné většiny rostlin — nýbrž 
dvěma chlopněmi na hořejším konci zdola nahoru se odkrojujícími. 
Nitky tyčinek jsou v dolní třetině dráždivě: při rozvití květu leží tyčinky 
téměř na plátcích korunních; dotkne-li se jich však hmyz, který hledá na dně květu 
medové šťávy, vymrští se pružně a vysypou tímto nárazem pyl na jeho tělo, zvláště 
na hlavu, sosák a přední nohy; letě pak na jiný květ hmyz přenáší pyl na jeho 
bliznu a zúrodňuje ji. Také však se stává, že otírá hmyz pyl se svého těla na 
bliznu téhož květu, ana tato současně dospívá s prašníky, anebo že prašníky přímo 
na bliznu narážejí a pyl, lpící na chlopních, o ni otírají; v obou případech na- 
stává též zúrodnění, ač nikoli s takovým úspěchem jako pylem cizím. 
9 » Jména národního původ nepochybně na kyselosti bobul veliké se zakládá. « 
(Presl: Rosthnář.) Slov. dřišť, dříslina = řídké výkaly, řídká stolice. Jungmann však 
domnívá se, že jest toto slovo tvořeno od kmene drn (jako dřízha, tříska), »od tmí, kteréž 
nese, odkudž i dráč slove«. 
-) Pojmenován po Berbersku v Africe, odkudž prostřednictvím Arabů se dostal 
do Evropy. 
