7 
vají nejdříve blizny a pak teprve tyčinky vnějším kruhem 
počínajíce, co zatím tyčinky ostatních kruhů, dosud 
nedospělé, tvoří mezi bliznami a vnějšími tyčinkami 
jakousi hráz, zabraňující, aby pyl ze zralých praš- 
níků na blizny se nedostal. Ostatně usedá hmyz, 
hledající medoviny, obyčejně do středu květu na 
blizny a odtud teprve leze ku pokraji květu, kde si 
otírá pyl ze zralých prášníků na spodní stranu těla 
a přenáší jej pak na blizny květu jiných. Následu- 
jících dnů otvírají se prašníky dalších kruhů a tak 
to zvolna pokračuje do středu květu, až všecky ty- 
činky dozrají. Nežli však otevrou se prašníky nej- 
vnitřnějších tyčinek, jsou blizny již obyčejně docela 
zaschlé a 
k zúrodnění více méně nezpůsobilé. 
Pryskyřník prudký jest ze všech 
druhů u nás nej obyčejnější; rosteť všude 
na lukách, u cest i v lesích. Kvete od jara 
až do podzimku; květy jeho, v ranních 
hodinách se rozvíjející a v pozdních od- 
poledních hodinách se zavírající, nevadnou 
až za týden, tak že návštěva hmyzu, který 
přináší pyl, jest tím zajištěna. Na večer 
a před deštěm se květy sklánějí, aby pyl 
byl uchráněn před škodlivým vlhkem. 
Jest bylina jedovatá; obsah ujeť jako 
většina pryskyřníků, zejména v nezralých 
semenech, těkavý olej štiplavé, odporné 
chuti, který jest rostlině k ochraně, že 
jí dobytek a jiná býložravá zvířata nese- 
žírají. Sušen byv jedovatost však ztrácí. 
Druhdy užívalo se tohoto pryskyřníků 
zároveň s litíkem a plaménkem (viz str. 14) 
v lékařství, zejména jako vnějšího léku 
k vytahování pryskýřů, odkudž také i české 
jeho jméno. 1 
2. P. Stevenův^ neboli Friesův^ 
(R. Sleveni Andrz., R. Frieseanus Jord., 
— obr. 4) podobá se velice p. prudkému, 
má však rovnovážný oddenek prodlou- 
žený a jest na lodyze, větvích i řapících 
srstná tější: na řapících a pochvách li- 
stových jsou chlupy delší a přímo odstálé. 
Přízemní listy mívají řapíky až přes 3 dm 
dlouhé a hluboce 5 — 7dílné čepele na 
rubu od přitisklých chlupů hedvábitě 
lesklé ; také odstálé lístky kališní jsou po 
krajích hedvábitě plstnaté. Vyskytuje se 
b Jménem tím nazval tuto bylinu popr\’é D. Adam z Veleslavína, spolupřekla- 
datel Matthiolova Herbáře, jak o tom svědčí místo v tomto Herbáři na str. 196: »Ačkoli 
piy’skyřník bylina vlastně jmenuje se ta, která v latině Flamnmla slově, však poněvadž 
tyto Ranunculi též moci jsou, jako Flammula, totižto že přiložením na tělo zpryskují 
a z žírají, nevědouce jim jiného jména českého, piy^skyřníky je jmenovati budeme, do- 
kavadž jich někdo jinak neokřtí«. 
-) Ku poctě Christ. Stevena, ruského botanika, f v Simferopoli r. 1863. 
b E. M. Fries b\d professorem botaniky v Upsale ; f 1878. 
3. Diagratn kvěhi prysky ř- 
níku prudkého. 
