67 
Mák setý jest původu asijského. Seje se však u nás od dávných dob pro 
olejnatá semena, jimiž se posypává nebo nadívá pečivo, anebo se z nich tlačí jemný 
olej, jehož obsahují semena 45^/o své váhy. Kromě toho pěstuje se často s plnými 
květy a ozdobně rozstříhanými plátky kor. v rozličných barvách pro ozdobu v za- 
hrádkách. 
Na Východě však (v Malé Asii, Persii, Indii a Číně) pěstují mák ve veliké 
míře hlavně pro opium, t. j. nahnědlou, opojně páchnoucí a hořce chutnající 
látku, která vzniká ztuhnutím bílého mléka, jež z naříznutých, zelených makovic 
se roní. Za tou příčinou rozdírají povrch sotva odkvetlých makovic zvláštními 
nožíky, aby hodně mnoho bílého mléka se z nich vyronilo, které potom, když 
ztuhlo, sbírají a hnětou v kulovaté koláčky. V tomto tvaru přichází opium obyčejně 
do obchodu. Na 1 g opia je zapotřebí asi 50 makovic. Opium má velikou důležitost 
v lékařství, anoť se ho přidává do mnohých léků, jimiž dosíci se má utišení bo- 
lestí. Na Východě však požívají opia (žvýkajíce je nebo kouříce nebo pijíce) jako 
látky opojné, která omamuje, zaplašuje smutek a ve spánku vybavuje líbezné sny 
- vždy však podrývá zdraví a přivádí předěasnou smrt. Obsahujeť opium prudký 
jed morfiu a to tím více, ěím teplejší jest krajina, ve které mák se pěstuje. 
Z nemnohých nepřátel máku setého zmínky zasluhuje 
krytorypec běloskvrnný (Ceuthorhynchus macula 
alba Hbst — obr. 108), brouček z čeledi nosatců, asi 2 mm 
dlouhý, barvy tmavé, s bělavou skvrnou na hřbetě. Škodí 
na makovicích. Svého ěasu objevil se na Hané v takovém 
množství, že se musilo od pěstování máku zcela upustiti. Po- 
něvadž to bylo právě v době, kdy se na Hané zakládaly 
spolky sokolské, nazývali jej Hanáci všeobecné ;; sokolem''. 
Pozn. Vedle máku vlčího a zahradního pěstuje 
se v zahrádkách pro ozdobu často m. východní (P. orien- 
tale L.), který pochází z Kavkazu a nejlépe se poznává dle 
toho, že má zpeřené listy po obou stranách štětinaté, lodyhy nejčastěji pouze 
jednokvěté a makovice lysé. 
108. Krytorypec bělo- 
skvrnný, škůdce ma- 
kovic {zvětši). 
Rod 2. Vloišito víoi:l£1íc1 větší^ (Chelidonium^ majus^ L, Schell- 
kraut — obr. 109) jest oproti mákům, do jejichž příbuzenstva patří, bylina vy- 
trvalá. Má rozvětvenou, v holénkách obyěejně napuchlou, roztroušeně srstnatou 
lodyhu a plihé, lichozpeřeně dělené listy, složené z 3 — 5 velikých, vejěitých, po 
kraji nestejně zastřihovaných lístků, jejichž řapíčky jsou dole, kde vyrůstají z řa- 
píku hlavního, lupenitě rozšířeny; konečný lístek jest největší a bývá rozeklán ve 
3 laloky. 
Žluté květy, rozvíjející se od jara až do podzimku, sestaveny jsou do oko- 
lí ků ; mají 21istý, při rozkvětu však již opadlý kalich, 4pláteěnou korunu, mnoho 
tyěinek a protáhlý, dvěma plodolisty tvořený pestík (obr. 110), z něhož dospívá 
dlouhá, hrbolatá, j e d n o p o u z d r á, šešulovitá tobolka (obr. 109/^), otvírající se 
9 v Mattliiolově Herbáři čteme: »Tato bylina otvírá se i ukazuje, když k nám do 
zemí našich vlaštoHce přiletují, totiž z jara, a zase když od nás odletují, iivadá a poiuijí. 
Odkudž také jméno má v řeckém i latinském jazyku: aneb proto že staré vlaštovice při- 
nášejí mladým s\ýni tuto bylinu k jedení, aby sobě jí zrak ostřih', jakož píše Aristoteles 
a Pliuius, kd3'by mladým vlaštovicím v hnízdě oči jehlou vypíchal, že je staré zase tímto 
kořením na oči zhojí, aby viděti niohl3'.« 
-) Od řeck. yslidcov = vlaštovka, viz pozn. předch. Jiní odvozují však od lat. coeli 
do 11 um = dar nebes, jak alchimisté a lékárníci vlaštovičník ve středověku uazý^-ali, do- 
mnívajíce se, že v oranžovém jeho mléku jsou všeck\' 4 živly a že možno z něho dobýti 
»kaniene niudrcův«. — 9 Větším (= niajiis) nazývá se proto, že orsej dříve jmenovali 
Chelidonium minus (= vlaštovičník menší). 
5 "^ 
