68 
dozravši dvěma postranními chlopněmi zdola nahoru. Lesklá, černohnědá se- 
mena, upevněná na postranních semenicích, jsou opatřena dužnatým, bílým pří- 
věskem (obr. 109 í), na kterém si prý pochutnávají rádi mravenci a při té příle- 
žitosti zavlékají semena hlouběji do země a dále od rostliny. 
Roste všude na rumištích a v houštinách. Květy jeho před deštěm a na 
večer ohýbají se dolů, aby netrpěly vodou dešťovou, rosou a přílišným vyza- 
řováním tepla do okolního vzduchu. - Za deštivého počasí zůstávají^ za- 
vřeny a blizny jejich ziirod- 
ňují se pylem vlastním. Za 
počasí příznivého ziirodňují 
se však blizny v rozevřených 
květech obyčejně pylem cizím, 
poněvadž stojí výše než roz- 
přažené tyčinky; ale i v těchto 
případech přikládají se později 
vnitřní prašníky na bliznu a 
mohou ji ziirodniti. 
Celá rostlina nepříjemně 
páchne jsouc proniknuta žlu- 
tým, jedovatým mlékem, které 
ji chrání před útoky mnohých 
býložravých zvířat; místy uží- 
vají tohoto mléka jako barvi va 
109. Vlaštovičník větší; 
f zralá tobolka, y, příčný řez tobolkou, í semeno. 
110 . Diagram kvetu vlašto- 
vičniku většího. 
a vypalují jím bradavice. Lid zove vlaštovičník též k r v a v n í k, k r v a v n í č e k, 
c e 1 i d o n, (na Valašsku celigona) nebeský dar. 
Rod 3 , (Glaucium-) má tobolky šešulovité tvořené 
d\ ěma plodolisty jako vlaštovičník, ale d v o u p o u z d r é. U nás vyskytuje se 
ve 2 druzích. 
1. Růžkatec^ červený (Glaucium- phocniceum*"^ Crantz, G. corniculatum^ 
Gurtis, Hornmohn — obr. 111) jest bylina jednoletá, až vysoká a všecka 
srstnatá. Listy jsou sivě ojíněné, zpeřeně hluboce rozeklány v úzké, hrubě zubaté 
úkrojky, spodní řapíkaté, hořejší přisedlé. Úhledné květy, podobné malým květům 
') » Jméno národní má, protože šešulky dlouhé asi rohu se podobají. « (Presl: Rostl.) 
Z řec. yÁavxóg^ = sivý’, vzhledem k ojíněnými listům. 
9 Lat. phoeniceus = .šarlatově červený. 
Z lat. corniculum = růžek, vzhledem k plodům. 
