107 
asi 2 mm široké šešule jsou na obloukovitě odstálých stopkách k ose více méně 
přiloženy a mají čnělky 3 -- 4krát delší než širší. 
Roste místy podél řek, na zdech, na hrázích mezi kamením., v křovích a na 
nevzdělané půdě, v Cechách zejména v poříčí Labe, dolní Vltavy a střední Ohře, 
na Moravě hlavně v části jižnější. Kvete v máji a červnu. 
4. T. tvrdý (E. durum Presl, E. virgatum^ Autt. — obr. 173) podobá se 
drobnými kvítky a přímo, často prutovitě větvitou lodyhou předcházejícímu; má 
však listy tuhé, přikožovité, tmavě modrozelené a od hustých chloupků našedivělé, 
na spodní části lodyhy podlouhlé, nepatrně zoubkované, až pilovité, čím výše však 
na lodyze užší a cel o kraj né. Květy a poupata spočívajíce na stopkách asi zdéli 
kalicha, jsou na koncích lodyhy a větví směstnány tak, že tvoří nahoře plochy 
mírně vyduté. Šešule mají čnělku jen 
nanejvýš 2krát tak dlouhou jak širokou 
(/) a přiléhají ztuha k osám hroznů. 
Roste v některých krajinách (v Če- 
chách v okolí pražském, v Polabí a Rudo- 
hoří, na Moravě zvláště v části střední a 
jižní) na podobných místech jako před- 
cházející. Kvete až v červenci a srpnu. 
5. T. vonný (E. odoratum Ehrh., 
E. pannonicum^ Crantz — obr. 174) má 
větevnatou lodyhu a podlouhle kopinaté 
listy více méně hluboko a oddáleně zu- 
baté nebo skoro celokrajné a od troj- 
ramenných chlupů šedivé a trochu drsné. 
Poměrně veliké a (zvláště za večera) slabě 
vonné květy, rozvíjející se od června do 
srpna, stojí na krátkých stopkách (jež ne- 
jsou delší svých kalichů), mají citrónově 
žluté, as \/2 cm široké plátky kor. a mění 
se v dlouhé, ostře 4hranné, hedvábitě 
plstnaté a na hranách zelené, lysé šešule, 
které spočívají na tlustých, krátkých stop- 
kách a mají na vrcholku značně vyvinutou, 
dvoulaločnou bliznu (/). 
Roste na kamenitých stráních, keř- 
natých pahorcích a pokrajích lesů v ně- 
kterých okresích Čech, zejména v okolí 
Prahy, Mělníku, Roudnice, Litoměřic, Žatce 
a Teplic, jakož i v jižnější Moravě. 
6. T. škardolístý (E. crepidifolium^ Rchb. — obr. 175) má lodyhu dole je- 
dnoduchou, dřevnatou (někdy fialově naběhlou), se zbytky loňských, uschlých listů, 
nahoře však obyčejně rozvětvenou; listy jsou podlouhle kopinaté, oddáleně zubaté 
nebo (nahoře) skoro celokrajné a někdy koncem poněkud dolů ohnuté; 
úhledné květy spočívají na krátkých stopkách (jež nejsou delší kalicha) a mají 
sírožluté, as V 2 široké plátky. Dlouhé, 4hranné, ale při tom trochu smáčknuté 
šešule (/) odstávají šikmo od osy hroznu, sedíce na stopkách zcela krátkých, ale 
skoro tak tlustých jak jsou samy; jsou šedozeleně pýřité a mají paličkatou bliznu. 
b Lat. virgatus = prutovitý; virga = prut. — b Panu on i a slula jižnější část 
Uher, odkudž asi tento druh do severnějších krajin se rozšířil. — ^ Slož. z crepis = škarda 
(viz tam) foliům = list. 
174 . Ti ý zel von ný ; 
f horní polovina šešule. 
