120 
krajinách (na př. v jižní Moravě) ji pěstují pro kořenná semena, která jsou barvy 
černé. Kůže po nich zčervená a vytahuje puchýře, proto se jich užívá v lé- 
kařství. Jakožto koření podporuje hořčice trávení. 
Rod 17 . Hoi^oloe^^ (S i napiš-, Senf) má šešule značně tlusté, dosti krátké 
a silným, více méně smáčknutým zobanem zakončené; chlopně jsou 
3 — 5ž i 1 n é. Semena jsou téže povahy jako u kapusty. 
Vyskytuje se u nás ve 2 druzích. 
198. Hořčice černá; 
j\ zralá šešule, f přičný řez šešuH. 
199. Hořčice polní; 
f šešule, ch její chlopeň ; F kvčt. 
1. Hořčice polní (Sinapis^ arvensis L. — obr. 199) jest jednoletá, až y., m 
vysoká bylina s listy vejčitými, nedělenými a nestejně zubatými; jen na spodu 
bývají někdy listy lyrovitým podobné. Bledožluté (zřídka bílé) květy (F), které 
již po 2 dnech odkvétají, mají lístky kališní rovnovážně odstálé, čímž 
liší se hořčice od velice podobné ohnice, s kterou často se zaměňuje. 
Šešule {F) jsou skoro válcovité, naduřelé a mají čnělku s hlavičkatou bliznou, 
vyvinutou v silný, přímý, více méně smáčknutý zoban. Chlopně {ch), které 
na zralých, často růžencovitě zaškrcovaných šešulích po stranách se odchlipují, 
jsou obyčejně delší zobanu a mají 3 vyniklé, podélné žebry. Poloha ko- 
řínku k dělohám jest podobná jako u kapusty (viz obr. 132, j). 
9 Podobným jménem slově i v jinj-ch řečech slovansk^xh, na př. pol. í^orczyca, 
msky r O]) Minut iKi.ienan, clion'. gorušica atd. 
-) Tímto iméneni {oírani, aírajrv, rá-iv) zvali hořčici (bílon) již staří Rekové. 
