139 
Roste hojně na polích, hlavně mezi obilím a lnem a pak u cest a na pustých 
místech. Kvete od května do ěervence. 
Rod 34. barvířský (Isatis'^ tinctoria L., Waid— obr. 231) má 
bohatě větevnatou, lysou lodyhu a na ní podlouhle kopinaté, sivě ojíněné, celokrajné 
listy se střelovitým, objímavým spodem, tak že po nich voda dobře stéká k lodyze 
a po této ke kořeni. Květy rozvíjející se v květnu a červnu jsou žluté. Klínovité 
nebo vejěité, silně smáčknuté, šešulkaté plody (//j) s počátku zelené, později fialové 
až černé, spočívají na teninkých stopkách a jsou většinou převislé. Nemajíce ani 
ze začátku uprostřed blanité přehrádky, jsou dokonale jednopouzdré ; obsahují 1—2 
semena, která z nich při uzrání nevypadávají, poněvadž plody nepukají. Dlužno 
tudíž tyto plody považovat! za nažky. 
Poloha kořínku v semenech jest jako 
u rodu předcházejícího. 
231. Boryt barvířský; 
f plod, y podélný řez tímže. 
232. Ohnice, část rostliny 
f plod (struk). 
Roste planě hlavně v jižní Evropě; u nás vyskytuje se pořídku na rolích, 
suchých stráních a u cest, zvláště v okolí pražském, v poříčí Plouěnice a krajině 
žatecko-teplické, jakož i v střední a jižní Moravě. 
Obsahuje ve všech částech modré barvivo, pro které se druhdy, dokud ne- 
užívalo se indiga, pěstoval na polích. Dosud pěstují jej ještě na Slovensku 
v okolí Skalice. Jul. Caesar vypravuje, že staří Britannové se borytem (vitrum) bar- 
vili, aby se zdáli nepříteli hrůznějšími. 
9 Dle Matzeuauera ze střlat. bor i tli = lierba sapoiiaria, qiiae saponis iiistar rébus 
lavaudis inservit (bylina iný-^dlovitá, která místo mýdla k umý^váuí věcí slouží). V iinýcli ře- 
čech Slovan, se tak nenazývá; sloveť na př. pol. urzet, rus. Bafma, chorv. farbovnik, 
-) Tímto jménem zvali boryt již staří Řekové, kteří jej přikládali na ráni", aby je 
zhojil (toáCo) = vyrovnánám t. kůži). 
